ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2020 р.	Справа № 520/8311/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,
представника позивача - Рижкова І. П.,
представника відповідача - Гончаренко А. С.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Алі-Автотранс" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року, (головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., повний текст складено 17.10.19 року) по справі № 520/8311/19
          за позовом     Товариства з обмеженою відповідальністю "Алі-Автотранс"  
          до     Головного управління Держпраці у Харківській області             
          про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Алі-Автотранс» (далі - ТОВ «Алі-Автотранс», позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило:
- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці в Харківській області про накладення штрафу уповноваженими особами № ХК6087/296/НП/АВ/П/ТД-ФС від 11.06.2019 р. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 р. у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погоджуючись з рішенням  суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позов з підстав порушення норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував ст.ст. 1, 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», ст. 259 КЗпП України, не застосував до спірних правовідносин ч. 1 ст.  4 , ч.ч. 3, 4 ст. 6, ч. 4 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», ст.55 ГК України, ст.ст. 5, 8 Закону України « Про звернення громадян», п.п. 5, 9, 10, 15, 19, 20 Порядку розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Державній службі України з питань праці та її територіальних органах, затвердженого  наказом Міністерства соціальної політики України № 1339 від 16.11.2016 р. 
Також зазначає, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставин справи та надана оцінка доказам, що містяться у справі, зокрема не враховано, що інспекційне відвідування відбулося з порушенням процедури його проведення,  за анонімним зверненням, поза межами строку, визначеного в направленнях на відвідування, не за місцем реєстрації або фактичного здійснення діяльності підприємства, без витребування у позивача документів щодо працевлаштування працівників, а також без конкретного встановлення осіб, які перебувають у не оформлених трудових відносинах .
Головне управління Держпраці в Харківській області (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
В обґрунтування відзиву зазначило, що факт допуску позивачем до роботи 6 працівників   без укладання трудового договору, оформленого наказом  чи розпорядженням власника, та повідомлення центрального органу виконавчої влади, з питань забезпечення формування  та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування  про прийняття на роботу доведений відповідачем належними доказами, зокрема актом інспекційного відвідування, поясненнями працівників та відеозаписом, а тому постанова про накладення штрафу на підприємство є законною та обгрунтованою.
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Представник  відповідача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що 25.03.2019 р. до Головного управління Держпраці у Харківській області  засобами поштового зв`язку надійшло звернення гр. ОСОБА_1 (вх. від 25.03.2019 №Ш-346) щодо можливого порушення законодавства про працю ТОВ «Алі-Автотранс», а саме що водії транспорту на маршрутах № 6, № 49, № 266 м. Харкова працюють без офіційного оформлення та отримують заробітну плату в конвертах ( т. 1 а.с. 83).
03.05.2019 р. відповідачем видано наказ, яким наказано здійснити заходи державного контролю у формі інспекційних відвідувань на предмет додержання законодавства про працю ТОВ «Алі-Автотранс».
Підставою видачі наказу зазначено: за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин (звернення гр. ОСОБА_1 від 22.03.2019р. (вх.від 25.03.2019р.)  (т. 1 а.с. 79). 
03.05.2019 ГУ Держпраці інспекторам праці видано направлення №02.03-03/1458 на проведення інспекційного відвідування ТОВ " Алі -Автотранс" .(а.с.81)
Актом про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування  від 08.05.2019 р. № ХК 6089/296/НП підтверджено здійснення спроби проведення інспекційного відвідування  та не проведення його у зв`язку з ненаданням інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. (т. 1 а.с. 84-85).
08.05.2019 інспектором праці складено Вимогу про надання/поновлення документів № ХК6089/296/НД, у якій вказано, що у зв`язку з відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, та неможливістю проведення інспекційного відвідування, строк проведення інспекційного відвідування зупинено на 13 календарних днів, та зобов`язано ТОВ " Алі-Автотранс" у строк до 10:00 години 22.05.2019 надати документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування. (т. 1 а.с. 88-90).
Зазначений акт та вимога про надання документів від 08.05.2019р. направлені на юридичну адресу позивача.
Актом інспекційного відвідування від 22.05.2019 р., складеним інспектором праці  за результатами проведення інспекційного відвідування підприємства, зафіксовано порушення позивачем ч.3 ст.24  КЗпП України.
Згідно акту зазначено, інспекційне відвідування було почато 08.05.2019р. та завершено 22.05.2019р. за фактичним місцем здійснення діяльності перевізника маршрутів: маршрутка « 6е» (ст. м. Академіка Барабашово- вул. Героїв Праці), маршрутка « 49е» (вул. Героїв Праці - ст.м. Завод  ім. Малишева),  маршрутка « 266е» (вул. Амвросія Бучми - ст.м. Героїв Праці),
Під час проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування були опитані 6 працівників ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ), які виконували роботу водіїв маршрутів, та пояснили , що були допущені до роботи ТОВ " Алі-Автотранс" та виконували роботи на користь цього підприємства .
Процес інспекційного відвідування зафіксовано засобами відеотехніки, про що зазначено в акті ( т. 1 а.с.91-100).
11.06.2019 р. постановою ГУ Держпраці в Харківській області № ХК6087/296/НП/АВ/П/ТД-ФС ТОВ «Алі-Автотранс» за порушення  ч. 3 ст. 24  КЗпП України притягнуто до відповідальності та накладено штраф у розмірі 751140 грн. (т. 1 а.с. 21-25).
Згідно постанови зазначено, що в  порушення  ч. 3 ст. 24  КЗпП України позивачем допущено до роботи без укладання трудового договору 6 працівників, а саме:   ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ., ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Не погоджуючись з постановою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що перевірка проведена відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням процедури, факт допуску працівників до роботи без укладення трудового договору підтверджено належними доказами.
Колегія суддів за результатами перегляду рішення суду першої інстанції зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються Кодексом законів про працю України (далі -  КЗпП України), Законом України від 05.04.2007 №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон №877-V),  Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 96, Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р.  № 295 "Деякі питання реалізації ст. 259 Кодексу законів про працю України та ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"  (далі - Порядок №295), Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. № 509  (далі - Порядок № 509).
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.     
Відповідно до ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 96  Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах  охорони праці,  а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до п. 7 цього Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Статтею 1  Закону № 877-V визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Згідно ч. 5 ст. 2 Закону № 877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог ст.ст. 1, 3, ч.ч. 1, 4, 6-8, абз. 2 ч.10, ч.ч. 13, 14 ст. 4, ч.ч. 1- 4 ст. 5, ч. 3 ст. 6, ч. 1- 4, 6 ст.ст. 7, 9, 10, 19, 20, 21, ч. 3 ст. 22 цього Закону.
Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).
Підстави проведення інспекційного відвідування встановлені п. 5 Порядку №295, відповідно до приписів якого інспекційні відвідування проводяться, зокрема:
- за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю, за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 
- за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.
Пунктами 19, 20, 21 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.
Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками   (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Відповідно до п. 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).
Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (п. 4 Порядку № 509).
Відповідно до п. 5 Порядку № 509 у разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів
Згідно з п. 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Згідно з п. 7 Порядку № 509 справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. 
Відповідно до п. 10 Порядку № 509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.
Судовим розглядом встановлено, що інспекційне відвідування  позивача  проведено на підставі звернення гр. ОСОБА_1 , що мешкає АДРЕСА_1 , яке надійшло до відповідача засобами поштового звязку.
Колегія суддів зазначає, що згідно копії звернення, яке міститься в матеріалах справи, вбачається, що заявник звертається від імені жителів Харківської області, з проханням провести перевірку ТОВ "Алі Автотранс" , водії якого на  маршрутах № 6,49,266 м. Харкова не оформлені (а.с.83 зворот).
Суд першої інстанції, вирішуючи справу, не надав оцінку доводам позивача щодо наявності підстав для проведення перевірки, не встановив доказів, які достеменно та беззаперечно підтверджують виявлені факти.
Під час апеляційного розгляду справи позивачем надано нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_1,що мешкає АДРЕСА_1 , в якій зазначено, що нею ніколи не подавалися скарги до Головного управління Держпраці в Харківській області, вона ніколи не користувалася маршрутами № 6,49,266 м. Харкова, претензій до ТОВ «Алі-Автотранс»  не має (т. 1 а.с. 217).
Доводи апеляційної скарги щодо анонімності звернення ОСОБА_1 з підстав  відсутності в ньому  ім`я та по батькові заявника, електронної адреси, номера телефону, колегія суддів вважає помилковими.
Згідно ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. 
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.
Проте звернення, що стало підставою для проведення інспекційного відвідування позивача  містить прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання заявника, його підпис та дату, тому не є анонімним.
Судом встановлено, що звернення від 22.03.2019р. надійшло до відповідача засобами поштового зв`язку, а не електронною поштою, як помилково було зазначено відповідачем в реєстраційно-контрольній картці, в якій в подальшому виправлено зазначену помилку, що підтверджується  службовою запискою Головного управління Держпраці в Харківській області  (т. 2 а.с. 11-14).
Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 5 Порядку №295  інспекційне відвідування може бути проведено за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю, за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;  за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.
Відповідачем не доведено, що гр. ОСОБА_1 звернулася 22.03.2019р., як працівник  про порушення стосовно неї законодавства про працю, або як  фізична особа, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин, а також не доведено, що рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.
Отже, належних та допустимих доказів наявності підстав для проведення інспекційного відвідування відповідачем суду не надано.
Посилання відповідача, окрім звернення, на  інформацію з мережі  інтернет, як на підставу проведення інспекційного відвідування, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки докази наявності такої інформації відносно позивача відповідачем не надано, а також такої підстави проведення перевірки не зазначено і в наказі.
Щодо доводів апелянта про проведення перевірки не за місцем провадження господарської діяльності  позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
Колегією суддів встановлено, що місцем провадження господарської діяльності позивача є юридична адреса: 61105, Харківська обл. , місто Харків , проспект Героїв Сталінграда, буд. 25, корпус 1, кв. 57 , згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т. 1 а.с. 27).
Видами діяльності ТОВ "Алі- Автотранс" є діяльність автомобільного регулярного транспорту, інші види оптової торгівлі, технічне обслуговування та ремонт автомобілів, діяльність автомобільного вантажного транспорту, діяльність кафе, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту.
Також позивач має в користуванні нежитлові приміщення по вул. Морозова , 18 у м. Харкові та за цією ж адресою здійснюється технічне обслуговування, поточний ремонт та автостоянка  автопарку на підставі договорів  №№ 14, 15 від 01.02.2018р. укладених з ПрАТ " ПАТП 16354". 
Згідно наказу на проведення інспекційного відвідування та направлень на перевірку також зазначена юридична адреса позивача.
Проте,  ні в акті інспекційного відвідування, ні в відеозапису до нього, ні в наказі відповідачем не зазначено де саме, за якою адресою проводився захід інспекційного відвідування, та чим підтверджується,  що це є фактичним місцем діяльності перевізника маршрутів ТОВ «Алі-Автотранс».
Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірність проведення перевірки поза межами строків .
Відповідно до п. 10 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 29.04.2017 р. № 295 (далі - Порядок № 295),  тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб`єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.
Відповідно до ч. 3 ст. 55 Господасрького кодексу України суб`єкти господарювання залежно від кількості працюючих та доходів від будь-якої діяльності за рік можуть належати до суб`єктів малого підприємництва, у тому числі до суб`єктів мікропідприємництва, середнього або великого підприємництва.
Суб`єктами малого підприємництва є, зокрема, юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, у яких середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) не перевищує 50 осіб та річний дохід від будь-якої діяльності не перевищує суму, еквівалентну 10 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України.
Середня кількість працівників ТОВ «Алі-Автотранс» в 2018 р. та за перші п`ять місяців 2019 р. не перевищувала 50 осіб, а річний дохід від діяльності не перевищував суму, еквівалентну 10 млн євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України.
Отже, ТОВ «Алі-Автотранс» є суб`єктом малого підприємництва, а тому тривалість інспекційного відвідування  позивача не повинна перевищувати двох робочих днів. 
Як встановлено судовим розглядом, інспекційне відвідування ТОВ «Алі-Автотранс» призначено з 06.05.2019 р.  на термін, визначений п. 10 Порядку № 295, про що свідчать наказ про проведення заходу державного контролю від 03.05.2019 р., направлення на проведення інспекційного відвідування від 03.05.2019 р. (т. 1 а. с. 78-81).
Посилання позивача, що перевірка мала бути розпочата саме 6 травня та  мала тривати не пізніше 07 травня, а тому проведення відвідування 08 травня є незаконним, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки зазначені вище обставини свідчать про можливість у відповідача провести інспекційне відвідування тривалістю не більше двох робочих днів (враховуючи, що позивач є суб`єктом малого підприємництва) у будь-які  робочі дні, однак не раніше 06.05.2019 р.
Враховуючи, що інспекційне відвідування ТОВ «Алі-Автотранс» розпочато 08.05.2019 р.,зупинено в цей же день до 22.05.2019р., та  завершено, відповідачем не порушено вимоги строки його проведення.
Щодо доводів апелянта про неможливість продовження відповідачем інспекційного відвідування 22.05.2019 р. у зв`язку з  визнанням нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 р. № 295, якою передбачено порядок проведення інспекційного відвідування,  згідно рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 р. по справі № 826/8917/17, колегія суддів зазначає наступне.
Суд зважає на ту обставину, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 постанову КМУ №295 визнано нечинною.
Водночас, за змістом ч.2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Оскільки, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 не містить жодних застережень з цього приводу, то постанова КМУ №295 вважається такою, що втратила чинність з дня набрання законної сили цим судовим рішенням, тобто 14.05.2019.
Тому, норми вказаного вище акту Уряду України підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що були чинними на момент їх виникнення.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.10.2019 у справі №420/5895/18.
В той же час, як встановлено судовим розглядом цієї справи, ГУ Держпраці здійснило позаплановий захід державного нагляду та контролю стосовно позивача (інспекційне відвідування) на підставі чинних наказу та направлення, які за формою і змістом відповідали вимогам законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, у межах визначеної Законом №877-V тривалості такого заходу передбачених Порядком №295, тобто дотримало процедуру, встановлену зазначеними Законом і Порядком.
Щодо факту порушення позивачем ч.3 ст.24 КЗпП України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 265 КЗпП України  посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Відповідно до ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Згідно з ч. 4 ст. 265 КЗпП України  штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, необхідною умовою для накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, є, зокрема,  фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.  
Згідно ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
Згідно ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Комплексний аналіз вищенаведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що Держпраці, як орган державного нагляду (контролю), зобов`язаний повно, об`єктивно та неупереджено проводити перевірки, для чого має право, зокрема,  одержувати пояснення, довідки, документи, матеріали, відомості з питань, які виникають під час здійснення такого заходу державного нагляду (контролю).
Водночас, у акті, складеному за наслідками перевірки, повинні фіксуватись лише ті порушення, які достеменно підтверджені доказами (документами, поясненнями тощо) у обсязі, що дозволяє беззаперечно стверджувати про виявлені факти. При цьому, такі докази не мають носити суперечливий характер, допускати неоднозначне тлумачення.
Виходячи з того, що одним із завдань здійснення заходів державного нагляду (контролю) є саме виявлення порушень законодавства, то самі лише факти про імовірні порушення вимог законодавства, викладені у зверненні фізичної особи, не можуть свідчити про такі порушення автоматично, натомість є підставою для проведення позапланової перевірки й підлягають з`ясуванню у межах повноважень, у спосіб та в порядку, встановлених законом для уповноваженого органу, яким у спірних правовідносинах виступає Держпраці.
Важливість відображення (фіксації) у акті, складеному за наслідками проведеної уповноваженим органом перевірки, достовірної і повної інформації обумовлено тим, що такий документ є підставою для застосування фінансових санкцій та являє собою основну частину доказової бази при розгляді справи про накладення штрафу.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що факт допуску позивачем 6 працівників до роботи без укладання трудових договорів підтверджено належними доказами, зокрема: актом інспекційного відвідування, постановою про накладення штрафу.
Проте колегія суддів вважає, що судом першої інстанції  не в повному обсязі досліджені обставини,  справи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч. 3 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Однак, під час ухвалення  судового рішення суд не проаналізували зазначені аргументи позивача, позаяк він неодноразово наголошував на відсутності підстав для проведення перевірки, належних доказів на підтвердження обставин, викладених в акті та постанові, та не з`ясував, чи можуть відповідні обставини мати вплив на спірні правовідносини, з урахуванням вищенаведеного правового регулювання.
У справі, яка переглядається, судом встановлено, що висновки управління Держпраці про наявність порушень позивачем законодавства про працю засновані виключно на письмових поясненнях та відеозапису. Саме ці докази були взяті до уваги при розгляді справи про накладення штрафу на позивача.
Водночас, колегія суддів зазначає, що вищезгадані письмові пояснення містять узагальнений опис обставин, є суперечливими і мають неузгодженості, зокрема, пояснення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 не містять їх ідентифікаційних даних, дати народження, місця проживачння, підписів, а також відомостей на якому саме підприємстві ці особи працюють,  пояснення ОСОБА_8 також не містять підпису цієї особи. (т.1 а.с.103,104)
Судова колегія зазначає, що вищевказані пояснення можуть бути визнані як докази в адміністративному судочинстві виключно за умови  підтвердження таких показань особою в судовому засіданні під час розгляду справи, чого в межах даної справи здійснено не було, а відповідачем клопотань з цього приводу не заявлялось. 
Відтак, відповідач, під час здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю), повинен був перевірити і з`ясувати усі обставини, які охоплювались предметом перевірки, а також підтвердити їх доказами, втім уповноважена особа управління Держпраці обмежилась лише відібранням пояснень у певних осіб, не зажадала від суб`єкта господарювання жодних документів тощо, з питань, що виникли під час державного нагляду (контролю).
Колегія суддів зазначає, що позивачем надано до апеляційного суду докази перебування у трудових відносинах з ним станом на 08.05.2019р.   ОСОБА_8 (ІН - НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (ІН - НОМЕР_2 ), ОСОБА_6 (ІН - НОМЕР_3 ), а саме: накази про прийняття на роботу, трудові книжки, табель обліку використання робочого часу, повідомлення про прийняття на роботу, довідку із переліком працівників підприємства, лист ГУ ПФУ у Харківській області від 15.01.2020 р. № 1133/05.7-20 щодо відображення нарахування заробітної плати найманих працівників ТОВ «Алі-Автотранс» у звітності за травень-листопад 2019 р.   (т. 2 а.с. 32-39, 41, 43, 45, 47, 49 -51).
Доводи відповідача про те, що ОСОБА_8 (ІН - НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (ІН - НОМЕР_2 ), ОСОБА_6 (ІН - НОМЕР_3 ) допущені до роботи 08.05.2019 р. без повідомлення до органів фіскальної служби, судова колегія вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи, а саме квитанцією про повідомлення Державну податкову службу України про прийняття цих працівників від 08.05.2019р. які наявні в матеріалах справи ( т. 1 а.с. 40).
Колегія суддів, дослідивши відеозапис, зазначає про неможливість ідентифікувати опитуваних осіб та їх відношення до позивача, транспортні засоби, в яких знаходилися зазначені особи,  оскільки  відеозапис не фіксує місце проведення опитування водіїв, номера транспортних засобів, місце роботи водіїв.
Крім того лише на одному відео зафіксовано державний номер автобусу, а саме НОМЕР_4 , а особа, яка була на пасажирському сидінні даного автобусу та усно, без складання письмових пояснень, опитана невідомими особами, представилася як ОСОБА_11 , який працює в TOB "Алі-Аавтотранс" вже тривалий час.
Позивачем надано до суду докази, що автобус з державним номером НОМЕР_5 належить ТОВ "Алі- Автотранс" та в травні 2019 року здійснював перевезення пасажирів за маршрутом № 266. 08.05.2019 року за кермом даного автобусу був водій ОСОБА_12 , який працює на підприємстві позивача з 01.09.2011рок, що підтверджується квитково-касовим листом від 08.05.2019 року серія БАА № 517051, наказом № 16-0000000012 від 01.09.2011року про прийняття на роботу та трудовою книжкою НОМЕР_6 .
Також,  позивач зазначає, що особа, яка перебувала в даному автобусі на пасажирському сидінні, це диспетчер ОСОБА_11 , який працює в ТОВ "Алі- Автотранс" з 05.03.2012 року, що підтверджується наказом № ЗУ000000005-0000000137 від 05.03.2012 року про прийняття на роботу та трудовою книжкою НОМЕР_7 .
Більш того, на відеозапису чітко чутно, як ОСОБА_11 називає своє прізвище, ім`я та по батькові, проте в акті інспекційного відвідування та в постанові зазначено прізвище ОСОБА_7 .
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач, проводячи позапланову перевірку позивача, належним чином не встановив, не перевірив і не врахував усі обставини, які мали значення для прийняття ним спірної постанови, яка,  не відповідає критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України.
Отже висновки суду першої інстанції щодо встановлення факту роботи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7  на посаді водія ТОВ «Алі-Автотранс» є такими, що не підтверджені належними доказами.
Щодо інших доводів, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, відповідно до п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Головного управління Держпраці в Харківській області про накладення штрафу уповноваженими особами № ХК6087/296/НП/АВ/П/ТД-ФС від 11.06.2019 р. є протиправною та підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.  
Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення з вищенаведених підстав підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення , він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що за наслідками розгляду справи, судове рішення прийнято на користь позивача, підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, а саме за подання позову та апеляційної скарги  в загальній сумі 28167, 75 грн. (11267,10 + 16900,65),  відповідно до квитанцій № 42 від 19.08.2019 р. та  № 1-307К від 14.11.2019 р.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алі-Автотранс"  задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року по справі № 520/8311/19  скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Алі-Автотранс" задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці в Харківській області про накладення штрафу уповноваженими особами № ХК6087/296/НП/АВ/П/ТД-ФС від 11.06.2019 р. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алі-Автотранс" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 28167 (двадцять вісім тисяч сто шістдесят сім) грн. 75 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  25.02.2020 року