Постанова
іменем України
19 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 161/15181/19
провадження № 51-5581км19
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                             ОСОБА_4 
прокурора                                                                ОСОБА_5 
обвинуваченого                                                     ОСОБА_6 
захисника                                                                ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора 
у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019030010001449 за підозрою ОСОБА_6 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 Кримінального кодексу України (далі – КК), на ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 вересня 2019 року про відмову у відкритті провадження.
Зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій 
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області 
від 11 вересня 2019 року клопотання захисника ОСОБА_7 задоволено. Змінено відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання 
під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк досудового розслідування кримінального провадження, покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК). Звільнено підозрюваного ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 20 вересня 2019 року відмовлено 
у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вказану ухвалу слідчого судді у зв`язку з тим, що ухвала про зміну запобіжного заходу не підлягає апеляційному оскарженню. 
Вимоги, викладені у касаційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 просить ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог прокурор, посилаючись на практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, зазначає, що рішення суду про відмову у відкритті провадження, обґрунтоване тим, що статтею 309 КПК не передбачено оскарження ухвал слідчого судді про зміну запобіжного заходу, є незаконним. Зміст поняття застосування запобіжного заходу охоплює не тільки його обрання, а й зміну на інший запобіжний захід. Отже, слідчий суддя, постановивши ухвалу про зміну підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, фактично застосував запобіжний захід у виді домашнього арешту, отже така ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку. Внаслідок допущеного порушення судом не перевірено доводів апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді. 
Позиції учасників судового провадження
У засіданні суду касаційної інстанції прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. 
Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 заперечили проти задоволення касаційної скарги, зазначили про обґрунтованість ухвали апеляційного суду. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню зважаючи на таке.
За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим 
і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень 
при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Порушення вимог КПК, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до ст. 412 КПК є істотними і тягнуть за собою скасування судового рішення. 
Статтею 309 КПК передбачено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. До цього переліку, зокрема, віднесено ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту (п. 4 ч. 1 ст. 309 КПК).
Як убачається з матеріалів провадження, ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2019 року відповідно 
до положень статей 181, 201 КПК за клопотанням захисника ОСОБА_7 змінено запобіжний захід відносно підозрюваного ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора 
на вказану ухвалу слідчого судді, апеляційний суд послався на те, що ухвала про зміну запобіжного заходу відповідно до ст. 309 КПК оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком апеляційного суду та вважає його незаконним з наступних підстав.
Виходячи із системного тлумачення положень статті 309 КПК, враховуючи вимоги статті 181 КПК, обґрунтованим є висновок про те, що змістом поняття «застосування запобіжного заходу» законодавець охоплює не тільки його обрання, а й зміну обраного запобіжного заходу на інший. Викладене узгоджується з правовим висновком, який висловлений у постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року (справа №286/1695/18). 
В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.
Отже, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора 
на ухвалу слідчого судді про зміну підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, апеляційний суд неправильно витлумачив положення п. 4 ч. 1 ст. 309 КПК, необґрунтовано звузивши зміст кримінальної процесуальної норми, що призвело до помилкового висновку про те, що зазначена ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в апеляційному порядку. 
Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними і такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Враховуючи викладене, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, 
а рішення суду апеляційної інстанції – скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК 
з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Під час нового апеляційного розгляду суд повинен урахувати наведене в цій постанові, перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, дати їм належну оцінку та з урахуванням усіх обставин прийняти законне й обґрунтоване рішення відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Керуючись статтями 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 вересня 2019 року про відмову 
у відкритті провадження скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає
   ОСОБА_1 	                 ОСОБА_2    	                                ОСОБА_3 	
Судді