Постанова 
Іменем України
 
16 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 266/7722/18
провадження № 61-5092св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,
 
учасники справи:
заявник (стягувач) - Закрите акціонерне товариство «РТХ-Логістик»,
заінтересована особа (боржник) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком»,
 
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за клопотанням Закритого акціонерного товариства «РТХ-Логістик» про визнання та виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» на користь Закритого акціонерного товариства «РТХ-Логістик»,
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» на постанову Донецького апеляційного суду від 13 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Ткаченко Т. Б., Кочегарової Л. М., Попової С. А.,
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2018 року Закрите акціонерне товариство «РТХ-Логістик» (далі - ЗАТ «РТХ-Логістик») звернулося до суду із зазначеним клопотанням та просило визнати рішення Арбітражного суду міста Москви від 07 грудня 2017 року в справі № А40-183141/16-6-1612 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» (далі - ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком») на його користь заборгованість у розмірі 297 400 доларів США, неустойки в розмірі 41 792 доларів США, витрат зі сплати державного мита в розмірі 200 000 рублів Російської Федерації, яке набрало законної сили 09 січня 2018 року; надати дозвіл на примусове виконання рішення Арбітражного суду міста Москви від 07 грудня 2017 року про стягнення з ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» на користь ЗАТ «РТХ-Логістик» заборгованість у вищезазначеному розмірі.
 
Обґрунтовуючи вимоги клопотання, ЗАТ «РТХ-Логістик» посилалося на те, що     рішенням Арбітражного суду міста Москви від 07 грудня 2017 року у справі                № А40-183141/16-6-1612 стягнуто з ТОВ «ШБ «Альтком» на його користь заборгованість в розмірі 297 400 доларів США, неустойку в розмірі 41 792 долари США, витрати зі сплати державного мита в розмірі 200 000 рублів Російської Федерації. Під час розгляду справи Арбітражний суд міста Москви мав відомості про отриманням боржником копії ухвали про прийняття позовної заяви та порушення провадження у справі, боржник був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду. Рішення прийнято відповідним органом судової системи Російської Федерації та набрало законної сили 09 січня 2018 року.                10 січня 2018 року судом на виконання вказаного рішення Арбітражного суду міста Москви видано виконавчий лист. Боржник добровільно виконувати рішення суду не бажає, тому звернулись з цим клопотанням до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області за місцем реєстрації та знаходження ТОВ «ШБ «Альтком».
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області ухвалою                    від 09 січня 2019 року клопотання залишив без розгляду. 
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що суб`єктами правовідносин є два господарські товариства, а рішення Арбітражного суду міста Москви Російської Федерації ухвалено судом іноземної держави, до компетенції якого не належить розгляд цивільних справ.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Донецький апеляційний суд постановою від 13 лютого 2019 року ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 січня 2019 року скасував, справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення правил цивільної юрисдикції при зверненні до суду представника ЗАТ «РТХ-Логістик» з клопотанням про визнання та виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню. Судом першої інстанції не встановлено, що клопотання і документи, що додані до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених главою 1 розділу ІХ ЦПК України.
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи
У березні 2019 року ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просило скасувати постанову Донецького апеляційного суду від 13 лютого 2019 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано суб`єктний склад спірних правовідносин та безпідставно скасовано ухвалу місцевого суду, у якій встановлено, що рішення іноземного суду, про надання дозволу на визнання та виконання якого просив заявник, ухвалене не в цивільній справі, а тому клопотання не підлягало розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, клопотання не відповідало вимогами статті 466 ЦПК України.
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
06 травня 2019 року справа № 266/7722/18 надійшла до Верховного Суду.
 
У зв`язку зі звільненням у відставку судді  Лесько О. А. згідно з розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 01 жовтня 2019 року № 1737/0/226-19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. 
 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 01 жовтня 2019 року визначено суддю-доповідача Зайцева А. Ю.     
 
Фактичні обставини справи 

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Арбітражного суду міста Москви Російської Федерації від 07 грудня 2017 року у справі № А40-183141/16-6-1612 стягнуто з ТОВ «ШБ «Альтком» на користь ЗАТ «РТХ-Логістик» заборгованість в розмірі 297 400 доларів США, неустойку в розмірі 41792 доларів США, а також витрати зі сплати державного мита в розмірі 200 000 рублів Російської Федерації. Вказане рішення набрало законної сили 09 січня 2018 року, а 10 січня 2018 року Арбітражним судом міста Москви видано виконавчий лист.
 
З відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що місцезнаходження юридичної особи ТОВ «ШБ «Альтком» є Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Бахчиванджи, 2, яке відноситься до територіальної юрисдикції Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм  матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Питання щодо визнання та виконання рішень іноземних судів в Україні регулюється Конвенцією про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, яка ратифікована Українською РСР відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 серпня 1958 року «Про ратифікацію Конвенції про визнання і виконання іноземних арбітражних рішень» (далі - Нью-Йоркська конвенція). 
 
Відповідно до статті 6 Закону України «Про правонаступництво України» Україна підтвердила свої зобов`язання за міжнародними договорами, укладеними Українською РСР до проголошення незалежності України. 
 
Згідно з роз`ясненням Міністерства закордонних справ України від 07 лютого 2000 року № 4.3/8-076.137 Нью-Йоркська конвенція набрала чинності для України 10 січня 1961 року.
 
Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.
 
За правилами статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
 
Відповідно до статті 15 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно з принципом сумлінного дотримання міжнародних договорів Україна виступає за те, щоб й інші сторони міжнародних договорів України неухильно виконували свої зобов`язання за цими договорами.
 
З огляду на наведене положення Нью-Йоркської конвенції є обов`язковими до виконання Україною та є пріоритетним та має вищу юридичну силу щодо національного законодавства України (за виключенням Конституції України), що регулюють спірні правовідносини.
 
У частині першій статті І Нью-Йоркської конвенції передбачено, що цей міжнародний договір застосовується до визнання і виконання арбітражних рішень, постановлених на території іншої держави, ніж держава, де запитуються їх визнання і виконання, за спорами, сторонами в яких можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Її належить застосовувати також щодо арбітражних рішень, які не вважаються внутрішніми рішеннями у тій державі, де запитуються їх визнання та виконання.
 
За правилами статті ІІ цієї конвенції кожна договірна держава визнає письмову угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати в арбітраж всі або будь-які спори, що виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з будь-яким конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Термін «письмова угода» включає арбітражне застереження в договорі, або арбітражну угоду, підписану сторонами, або міститься в обміні листами або телеграмами.
 
Відповідно до статті ІІІ Нью-Йоркської конвенції кожна договірна держава визнає арбітражні рішення як обов`язкові та виконує їх відповідно до процесуальних норм тієї території, де запитуються визнання та виконання цих рішень, на умовах, викладених у статтях Конвенції.
 
Відповідно до статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
 
Згідно зі статтею 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень здійснюється у порядку, встановленому законом України.
 
Згідно з частиною першою статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
 
Відповідно до статті 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.
 
Частиною першою статті 465 ЦПК України визначено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).
 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходив з того, щосуд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення правил цивільної юрисдикції при зверненні до суду представника ЗАТ «РТХ-Логістик» з клопотанням про визнання та виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню.
 
Верховний Суд погоджується з вищенаведеними висновками апеляційного суду, оскільки суд апеляційної інстанції правильно застосував положення процесуального закону, які узгоджуються зі статтею І Нью-Йоркської конвенції, статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» та вищезазначеною статтею  462 ЦПК України в якій передбачено умови визнання та виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню. При цьому будь-яких обмежень на виконання рішення іноземного суду ухваленого не в цивільній справі зазначена норма процесуального закону не містить.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що подане заявником клопотання не відповідало вимогами статті 466 ЦПК України (не надано документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи), не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
 
За змістом статті 466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: 1) ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; 2) ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; 3) мотиви подання клопотання. До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи;                    4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України. Суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала. У випадку подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в електронній формі документи, зазначені в пунктах 1-4 частини третьої цієї статті, можуть подаватися у копіях, проте заявник повинен надати такі документи до суду до початку судового розгляду вказаного клопотання. У разі неподання вказаних документів клопотання повертається без розгляду, про що судом постановляється відповідна ухвала.
 
Судом першої інстанції не встановлено, що до клопотання не додані документи, передбачені, зокрема, пунктом 3 частини третьої статті 466 ЦПК України, а подане заявником клопотання було залишено без розгляду з інших підстав, ніж визначені вказаною статтею.
 
Інші доводи касаційної скарги за встановлених вище обставин не мають правового значення, і відповідно, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті      6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вимогам закону й підстави для її скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» залишити без задоволення.
 
Постанову Донецького апеляційного суду від 13 лютого 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| В. П. Курило