Ухвала
 
26 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 597/1221/16-ц
 
провадження № 61-11698св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Журавель В. І., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 11 січня 2017 року у складі судді Дудяка С. В. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 27 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Ходоровського М. В., Фащевської Н. Є., Щавурської Н. Б.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовна заява мотивована тим, що 18 серпня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ТЕS0GА0000000005, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 100 800,00 грн із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірах, передбачених договором та кінцевим терміном повернення до 18 серпня 2023 року. 
 
ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 17 листопада 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 624 576,92 грн, яка складається з: заборгованості по кредиту в розмірі 134 758,50 грн; заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 157 770,41 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 31 312,64 грн; пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в розмірі 300 735,37 грн.
 
АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 134 758,50 грн.
 
Рішенням Заліщинського районного суду Тернопільської області від 11 січня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Рішення суду мотивовано тим,що відповідач ОСОБА_1 в одній особі є позичальником по кредитному договору та іпотекодавцем будинку за іпотечним договором; на дане майно рішенням Заліщицького районного суду від 19 березня 2013 року звернуто стягнення; позивачем не доведено, що відповідач порушив права позивача.
 
Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 27 квітня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено.
 
Рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 11 січня 2017 року залишено без змін.
 
Відхиляючи апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.
 
23 травня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» через засоби поштового зв`язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 11 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 27 квітня 2017 року та направити справу на новий судовий розгляд, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у даному випадку не впливає на право позивача задовольнити свої вимоги шляхом стягнення заборгованості, наявність такого рішення не є перешкодою у задоволенні відповідних вимог банка. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного суду України у справі № 6-1080цс15 від 03 лютого 2016 року.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року поновлено АТ КБ «ПриватБанк» строк на касаційне оскарження. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Заліщицького районного суду Тернопільської області.
 
У липні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 361/7543/17 за позовом 
 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, процентів за користування коштами, трьох процентів річних та звернення стягнення на предмет іпотеки,за касаційною скаргою представника 
ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року.
 
Підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначила необхідність відступлення від правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-1080цс15щодо можливості одночасного задоволення вимог про стягнення боргу за основним зобов`язанням тазвернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки одночасне стягнення заборгованості зі зверненням стягнення на предмет іпотеки є фактично подвійним стягнення суми заборгованості, яка підлягає виплаті кредитору.
 
У разі, якщо позивач (кредитор та іпотекодержатель) об`єднує у своєму позові дві такі позовні вимоги, то суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором чи договором позики. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. 
 
При цьому, кредитор у подальшому не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом до боржника про стягнення заборгованості у разі, якщо вартості реалізованого іпотечного майна не вистачило для повного задоволення його вимог.
 
У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.
 
Оскільки правовідносини у справі № 361/7543/17, яку передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, подібні правовідносинам у справі 
№ 597/1221/16-ц, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 597/1221/16-ц.
 
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 597/1221/16-ц за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромдо закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 361/7543/17.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. І. Крат  	
Судді: 	В. І. Журавель  	
 	А. Ю. Зайцев  	
 	В. М. Коротун  	
 	В. П. Курило