Постанова
Іменем  України
 
11 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 2-3453/04
провадження № 61-27412св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О., 
суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,
позивач за первісним позовом - ОСОБА_3 ,
відповідачі за первісним позовом: Херсонська товарна біржа «АЛЬТЕР-ЕГО», ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ,
позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_6 ,
відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 , подану представником ОСОБА_8 , на рішення апеляційного суду Херсонської області від 22 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кутурланової О. В.,             Майданіка В. В., Орловської Н. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Описова частина
Короткий зміст заяви 
ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому зазначив, що між ним, ОСОБА_2 і ОСОБА_5 у присутності свідка ОСОБА_4 було укладено письмовий договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який вони погодили в подальшому укласти за участю ХТБ «АЛЬТЕР-ЕГО». У зв`язку з тим, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору просив суд визнати вищевказаний договір дійсним.
У свою чергу, ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, зазначивши, що в дійсності договір купівлі-продажу вказаної квартири було укладено 10 грудня 2003 року між ним, ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , а в якості свідків при цьому були присутні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вказував, що при укладанні договору купівлі-продажу він позичив у ОСОБА_3 певну суму грошей, яку впродовж року не повертав, і саме тому ОСОБА_3 вирішив задовольнити свої інтереси у такий спосіб. Посилався на те, що на час розгляду справи борг повернув, а тому у ОСОБА_3 не повинно бути до нього жодних претензій.
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулась до суду із заявою про відновлення втраченого провадження у цивільній справі № 2-3453/04 за позовом ОСОБА_3 до Херсонської товарної біржі «АЛЬТЕР-ЕГО», ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання угоди дійсною та зустрічним позовом           ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договору дійсним, посилаючись на те, що 28 травня 2004 року у зазначеній справі було ухвалено рішення, яке ОСОБА_2 має намір оскаржити в апеляційному порядку, однак зазначена справа в архіві Херсонського міського суду Херсонської області відсутня.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10 листопада 2016 року втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-3453/04 за позовом ОСОБА_3 до Херсонської товарної біржі «АЛЬТЕР-ЕГО», ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання угоди дійсною та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договору дійсним, відновлено.
Визначено, що у вказаній справі 28 травня 2004 року ухвалено рішення в резолютивній частині якого зазначено: «У задоволенні позову   ОСОБА_3 до Херсонської товарної біржі «АЛЬТЕР-ЕГО»,         ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання угоди дійсною - відмовити за необґрунтованістю. Зустрічний позов ОСОБА_6 до            ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договору дійсним - задовольнити.  Визнати дійсною угоду між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , укладену 10 грудня 2003 року купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_6 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53 кв. м, житловою площею 28,60 кв. м».
Суд першої інстанції, відновлюючи втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-3453/04 в частині, що зберіглася, виходив з того, що без його відновлення відповідач у справі  ОСОБА_2 буде позбавлений права на оскарження рішення суду у спірній справі, чим порушуються його права та інтереси.
Не погоджуючись з рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10 листопада 2016 року щодо відновлення втраченого провадження,  ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив вказане судове рішення скасувати, а провадження по справі закрити.
 
Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 27 січня 2017 року  апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 листопада 2016 року залишено без змін. 
 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відновлення втраченого провадження, оскільки в іншому випадку відповідач у справі ОСОБА_2 буде позбавлений права на оскарження рішення суду.
 
Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 09 лютого 2017 року адвокату Казанцевій С. А., діючій в інтересах ОСОБА_2 , поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Суворовського районного суду                        м. Херсона від 28 травня 2004 року.
 
Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 28 лютого 2017 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Казанцевої С. А., діючої в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 28 травня 2004 року, посилаючись на те, що після відновлення втраченого судового провадження рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10 листопада 2016 року, оскарженню підлягає саме таке рішення суду в загальному порядку, передбаченому ЦПК України.
 
Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 12 квітня 2017 року поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 листопада 2016 року.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 22 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 листопада 2016 року, яким відновлено рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 28 травня 2004 року, скасовано в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договору дійсним та ухвалено нове, яким у задоволенні зустрічного позову              ОСОБА_6 відмовлено.В іншій частині рішення суду не переглядалось.
Скасовуючи рішення Суворовського районного суду м. Херсона від               28 травня 2004 року в частині задоволення зустрічного позову                    ОСОБА_6 , апеляційний суд виходив з того, що сторони оформили договір купівлі-продажу спірної квартири шляхом складання розписки про отримання грошових коштів за продану квартиру, проте згідно з вимогами статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації і відповідно до частини першої статті 210 та частини третьої статті 640 ЦК України такий договір є укладеним лише з моменту його державної реєстрації. Отже, до моменту державної реєстрації договір купівлі-продажу квартири юридично не є укладеним, а тому відсутні визначені законом підстави для визнання такого договору дійсним згідно вимог статті 220 ЦК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У жовтні 2017 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Херсонської області від              22 серпня 2017 року та провадження за апеляційною скаргою закрити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано, що фактично мало бути оскаржено рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 28 травня 2004 року про визнання дійсною угоди купівлі-продажу квартири від 10 грудня 2003 року, а не рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 листопада 2016 року, яким вказане рішення суду було відновлено. Крім того, апеляційний суд не мав достатніх матеріалів для перегляду рішення по суті з огляду на те, що у нього були відсутні повністю усі докази, які були оцінені судом першої інстанції при ухваленні рішення від 28 квітня 2004 року. Також, прийнявши до провадження апеляційну скаргу без поновлення строку, суд створив умови для перегляду рішення через значний проміжок часу. З рішення суду першої інстанції від 28 травня 2004 року вбачається, що суд при розгляді справи застосував положення частини другої статті 47 ЦК Української РСР, тобто закон, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, оскільки договір купівлі-продажу було укладено 10 грудня 2003 року, в той час як апеляційний суд застосував до спірних правовідносин ЦК України, який набрав законної сили лише 01 січня 2004 року. Також апеляційний суд не надав оцінки тому, що один з позивачів помер, в цій частині справу не закрив, а інший позивач з моменту укладення договору, тобто майже 14 років проживає в Росії, спадщину не отримував, тягар утримання не ніс, на територію України не приїздив.
 
Відзив до суду касаційної інстанції не подано
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 2-3453/04 з Херсонського міського суду Херсонської області.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року справу № 2-3453/04 призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12 липня 1993 року, виданого Фондом комунального майна Новокаховської міської Ради народних депутатів, на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності були власниками квартири АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 звернувся до суду із даним позовом, в якому зазначив, що між ним,   ОСОБА_2 і ОСОБА_5 у присутності свідка ОСОБА_4 було укладено письмовий договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який вони погодили в подальшому укласти за участю ХТБ «АЛЬТЕР-ЕГО». У зв`язку з тим, що відповідачі ухиляється від нотаріального посвідчення договору просив суд визнати вищевказаний договір дійсним.
Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_6 посилався на те, що усна домовленість про укладення договору купівлі-продажу квартири             АДРЕСА_1 відбулась між ним та ОСОБА_2 і ОСОБА_5 10 грудня 2003 року, при цьому були передані грошові кошти і складена відповідна письмова розписка.
Звертаючись до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження та заперечуючи проти позовних вимог та існування обставин, якими ОСОБА_6 обґрунтовує позов, ОСОБА_2 надав копію вироку Свердловського районного суду м. Перм Російської Федерації від 28 липня 2003 року та довідку Головного управління виконання покарань Міністерства юстиції Російської Федерації по Пермській області серії ЖУ           № 040811, видану 09 лютого 2004 року, з яких вбачається, що ОСОБА_2 перебував під вартою з 17 лютого 2003 року по 09 лютого 2004 року, що спростовує посилання позивача на факт досягнення згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу спірної квартири та передачі грошових коштів позивачем ОСОБА_2 10 грудня 2003 року.
Крім того, згідно довідки Херсонської товарної біржі «АЛЬТЕР-ЭГО» від           10 листопада 2016 року, в період часу з 2001 року по 2005 рік попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 не укладався та не реєструвався.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права
Відповідно до статті 153 ЦК Української РСР від 1963 року в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадян. 
Відповідно до статті 47 ЦК Української РСР від 1963 року в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. 
Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» станом на          18 травня 2001 року договір купівлі-продажу нерухомого майна не підлягав нотаріальному посвідченню.
Разом із тим, згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України                   №17-12/44 від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини) якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно статті 47 ЦК Української РСР тягне недійсність договору.
Аналогічні приписи містяться й у частині першій статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. 
Пленум Верховного Суду України в пункті 13 Постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.
Таким чином, оскільки спірний договір на момент його укладення у грудні 2003 року підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню відповідно до вимог статті 227 ЦК Української РСР та частини першої статті 55 Закону України «Про нотаріат», тому відповідно до вимог частини другої статті           47 ЦК Української РСР такий договір не може бути визнаний дійсним.
 
З огляду на вказане вище у сукупності, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договору дійсним.
 
Доводи касаційної скарги стосовно того, що прийнявши до провадження апеляційну скаргу без поновлення строку, апеляційний суд створив умови для перегляду рішення через значний проміжок часу, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
 
Інші доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Судове рішення апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_6 , подану представником ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Херсонської області від 22 серпня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. О. Кузнєцов
Судді: | В. С. Жданова
| В. М. Ігнатенко
| В. А. Стрільчук
| М. Ю. Тітов