Ухвала
 
17 січня 2020 року
місто Київ
 
справа № 672/254/19
провадження № 61-934ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 10 вересня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою, розташованою на АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідачів перенести від меж її земельної ділянки дерева та кущі з їх кореневими системами.
Рішенням Городецького районного суду Хмельницької області від 10 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у задоволені позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що 13 листопада 2018 року комісією Сатанівської селищної ради Городоцького району Хмельницької області здійснено комісійне обстеження присадибної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , розташованої на АДРЕСА_1 з метою визначення відстаней від паркану, розташованого на земельній ділянці позивача, до зелених насаджень на присадибній ділянці відповідачів. Членами комісії здійснено вимірювання відстаней від осей стовбурів зазначених зелених насаджень до паркану позивача. Комісія, посилаючись на норми ДБН 79-92, рекомендувала відповідачам провести вирізку дерев, які ростуть на відстані менше 3 метрів, а також пересадити кущі ліщини на відстань 3 метри від межі сусідньої земельної ділянки. Судами встановлено, що норми ДБН 79-92 втратили чинність 01 січня 2006 року на підставі наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури від 28 вересня 2005 року № 175 «Про надання чинності ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення»». Також суди першої та апеляційної інстанцій зробили висновок, що позивач наділена правом відрізати корені й гілки дерев та кущів, які проникають з земельної ділянки відповідачів на належну їй земельну ділянку, якщо таке проникнення створює перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Суд апеляційної інстанції зазначив, що комісією Сатанівської селищної ради Городоцького району Хмельницької області не встановлено, що зазначені дерева та кущі створюють перешкоди у користуванні позивачем її земельною ділянкою. Отже, позивачем не доведено фактичне порушення її прав як землекористувача.
09 січня 2020 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначені судові рішення, просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій статті Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За правилом частини дев`ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа за зазначеним спором не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
Предметом спору у справі є вирішення вимог про усунення перешкод у користуванні належною позивачу на праві приватної власності земельною ділянкою, розташованою на АДРЕСА_1 . Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.
У касаційній скарзі не обґрунтовується наявність умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
При цьому, Верховний Суд дав оцінку та врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.
Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточними і подальшому оскарженню не підлягає.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, необхідно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).
З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 10 вересня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                             С. О. Погрібний