П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
22 січня 2020 року                                                                                        місто  Київ
                                                                                                               справа № 761/31053/19
                                                                                        провадження №22-ц/824/1842/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -  Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,
 
сторони: 
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Акціонерне товариство "Укрсоцбанк"
 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Осаулова А.А., 
у справі за позовом ОСОБА_1  до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору оренди недійсним,-   
 
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача АТ «Укрсоцбанк» про визнання договору оренди недійсним.
            Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між сторонами було укладено Договір оренди №01_15_12_14 від 30 січня 2015 року чотирикімнатної квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . 
1 лютого 2015 року між нею та АТ "Укрсоцбанк" було підписано Акт приймання-передачі зазначеної квартири. Відповідно до умов договору, за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендодавцю щомісячно орендну плату у розмірі 29 000,00 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 4 833,34 грн. за 1 місяць оренди. 31 грудня 2015 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору оренди. Відповідно до п.1 Додаткової угоди, сторони дійшли згоди внести зміни до п. 8.1 Договору та викласти його в наступній редакції: «Строк оренди об`єкту оренди за цим договором - з моменту укладання цього договору до 30.12.2016 року. Строк оренди об`єкту оренди за цим договором може бути продовженим на підставі укладеної сторонами відповідної додаткової до цього договору». 23 січня 2017 року Постійно діючим Третейським судом при всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» було прийнято рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором оренди 105809,79 грн. та третейський збір в сумі 2258,09 грн.
У відповідності до умов укладеного договору оренди, об`єкт оренди належить орендодавцю на праві власності на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва в справі №761/17647/13-ц від 1 жовтня 2013 року. Проте, вказане рішення було скасовано рішенням Апеляційного суду м. Києва від 8 лютого 2017 року, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, яким у позові банку відмовлено. Оскільки заочне рішення від 1 жовтня 2013 року скасоване, відповідач на момент укладення Договору оренди не був власником майна, що передавалось в оренду, а тому не мав відповідних повноважень на підписання такого договору. Таким чином, протягом дії спірного договору з 1 лютого 2015 року по 25 липня 2016 року у відповідача було відсутнє як право власності на об`єкт оренди, так і право передавати це у майно в оренду. Вважає, що договір оренди суперечить ст. 319 ЦК України та ч. 1 ст. 761 ЦК України, а тому просила визнати його недійсним на підставі  ч.1 ст.203 та ч.1 ст. 215 ЦК України.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 30 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до АТ «Укрсоцбанк» про визнання договору оренди недійсним.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати  та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права; неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, які суд визнав встановленими; невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Зокрема, посилається на те, що суд помилково прийшов до висновку, що у банка правомірно існувало право власності на квартиру на підставі скасованого 8 лютого 2017 року заочного рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 1 жовтня 2013 року і тому він міг розпоряджатися майном. Приймаючи до уваги, що апеляційним судом було скасовано рішення суду першої інстанції, то воно є нечинним з дня його прийняття, а відтак і право власності за судовим рішенням не можна вважати таким, що існувало і було законним у період з дня ухвалення рішення судом першої інстанції і до дня його скасування.
Судом неправильно застосовані норми ст.ст. 509, 761,810, 215, 203 ЦК України.
Суд першої інстанції безпідставно відмовив їй у залученні в якості третьої особи дійсного власника квартири ОСОБА_2 , оскільки власник майна в будь-якому випадку має законний інтерес бути обізнаним щодо правочинів та судових справ щодо свого майна, оскільки це може зачіпати його права та обов`язки. Розгляд справи  по суті проведено судом одразу ж після проведення підготовчого засідання, незважаючи на заперечення  сторін проти цього, не узгоджено дату призначення судового засідання.
Висновок суду про те, що судом не встановлено, які саме права позивача порушені оскаржуваним договором є безпідставним, оскільки такий договір  призвів до безпідставного втручання у майно позивача, тобто сплату безпідставних орендних платежів. 
Суд не звернув увагу на принцип справедливості, добросовісності та розумності при прийнятті оскаржуваного рішення. Саме принцип добросовісності надає можливість контролювати виконання сторонами договору, вирішує проблему недопущення зловживання правами за договором, певною мірою захищає слабшу сторону договору, з якою в довірчих відносинах виступає довіритель та вигодонабувач.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ "Укрсоцбанк" вказує, що на момент укладення оспорюваного договору та  протягом всього часу його дії право власності на об`єкт оренди було зареєстроване за АТ "Укрсоцбанк" відповідно до закону.
Вважає, що оскаржуваним договором оренди права позивача ОСОБА_1 не порушуються, а даним позовом вона фактично намагається уникнути виконання зобов`язань за договором оренди в частині спати орендної плати. 
Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
В судовому засіданні задоволено клопотання представника АТ "Укрсоцбанк"  адвоката  Молдавської О.В. про заміну відповідача з АТ "Укрсоцбанк" на АТ "Альфа-Банк", інтереси за довіреністю якого вона також представляє. Діяльність АТ "Укрсоцбанк" припинена 3 грудня 2019 року, правонаступником якого виступає АТ "Альфа -Банк", що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка є у відкритому доступі.
Зважаючи на зазначені обставини, судом вирішено замінити відповідача з АТ "Укрсоцбанк" на АТ "Альфа-Банк", про що постановлена ухвала, яка занесена до протоколу судового засідання. 
  В судовому засіданні представник відповідача АТ "Альфа-Банк" заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, рішення суду першої інстанції залишити без змін.  
Позивач  ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с.97,98/, про причини своєї неявки суд не повідомила, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у її відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання,  перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  непідлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом установлено, що 30 січня 2015 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір оренди №01_15_12_14, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, а саме: чотирикімнатну квартиру загальною площею 211,3 кв.м., житловою площею 131,6 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 (п. 1.1. договору оренди) /а.а.6-14/. 
Пунктом 1.2. договору оренди визначено, що об`єкт оренди належить орендодавцю на праві власності на підставі заочного рішення Печерського районного суду м. Києва №761/17647/13-ц від 1 жовтня 2013 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності індексний номер 18869681 від 12 березня 2014 року.
У відповідності до пункту 3.1. договору оренди, за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендодавцю щомісячно орендну плату в розмірі 29 000,00 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 4 833,34 грн. за 1 місяць оренди.
Із акту приймання-передачі від 1 лютого 2015 року, який було підписано на виконання умов договору оренди №01_15_12_14 від 30 січня 2015 року, вбачається, що ПАТ Укрсоцбанк» передав, а ОСОБА_1 прийняла об`єкт оренди /а.с. 15/.
31 грудня 2015 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору оренди №01_15_12_14 від 30 січня 2015 року, якою продовжено строк оренди об`єкту до 30 грудня 2016 року /а.с. 16/.
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» у справі №74/16 від 23 січня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору оренди в сумі 105 809,79 грн. /а.с. 17-19/.
Крім того, судом установлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2013 року у справі №761/17647/13-ц в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29\4028 від 16 серпня 2007 року у розмірі 8 000 000 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" права власності на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 /а.с. 20-22/.
У подальшому, рішенням апеляційного суду від 8 лютого 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2013 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності відмовлено /а.с. 23-25/.
Рішення Апеляційного суду міста Києва від 8 лютого 2017 року залишено без змін постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року /а.с. 26-27/.
Копії вказаних судових рішень долучено до справи, інформація про їх наявність була перевірена судом першої інстанції за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень шляхом використання ключа повного доступу. Крім того, вказані обставини не заперечувались сторонами у ході розгляду справи.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на момент укладення Договору оренди відповідач ПАТ "Укрсоцбанк" був власником об`єкта оренди - чотирикімнатної квартири загальною площею 211,3 кв.м., житловою площею 131,6 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позивача щодо недійсності договору суду не надано. Обставини наведені позивачем не можуть бути підставою для визнання договору недійсним. 
 Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
В силу ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).
У відповідності до ч. 1 ст. 746 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
За змістом ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.
За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст.16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав.
Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
За правилами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстави для визнання договору оренди недійсним, відсутні.
Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не дають підстав уважати укладений договір оренди таким, що не відповідає вимогам  закону.
Згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі  речових прав на нерухоме майно, право власності ПАТ "Укрсоцбанк" на спірну квартиру зареєстроване  3 березня 2014 року на підставі рішення суду від 1 жовтня 2013 року у справі № 761/17647/13-ц. 
На момент укладення договору оренди, який оскаржується, тобто 30  січня 2015 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2013 року було чинним, а право власності зареєстроване за банком.
Сам по собі факт скасування рішення суду, на підставі якого банк набув право власності, не дає підстав уважати , що укладений договір оренди не відповідав вимогам закону. 
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги в тій частині, що оскільки банк не був власником майна, тому не мав повноважень на укладання договору оренди, є безпідставними.
Посилання апелянта на те, що  договір оренди призвів до безпідставного втручання в її майно, - сплати безпідставних орендних платежів, без доведення вимог про недійсність правочину, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження. Проведення підготовчого  засідання в якому постановлена ухвала про призначення справи до судового розгляду,  відповідає вимогам ст. 200 ЦПК України. Розгляд справи в судовому засіданні в цей же день процесуальним законом не заборонений.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суд першої інстанції не спростовують, оскільки є аналогічними за змістом позовної заяви, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, а тому відхиляються судом. 
Враховуючи наведене, судом першої інстанції  було повно та всебічно встановлено обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.  Доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та правильність висновків суду не спростовують, а тому  рішення суду скасуванню  не підлягає. 
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375,  381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                           
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повна постанова складена 30 січня 2020 року.
 
Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна 
 
Судді:                                                                                        Л.Д. Поливач
 
                                                                                                  А.М. Стрижеус