Ухвала
 
04 лютого 2020року
м. Київ
 
справа № 520/7712/16-ц
провадження № 61-2112ск20 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»), правонаступником якого є ОСОБА_1 , звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 03 липня 2006 року № 106/06ф в розмірі 63 606,16 доларів США, яка у гривневому еквіваленті становила 1 757 220,99 грн.
 
Заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 06 грудня 2016 року позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором від 03 липня 2006 року № 106/06ф в розмірі 1 757 220,99 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 05 липня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 грудня 2016 року та призначено справу за позовом ОСОБА_1 як правонаступника ПАТ «ВіЕйБі Банк» до судового розгляду.
 
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року (повний текст якої складено 24 грудня 2019 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2018 року - без змін.
 
23 січня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
ОСОБА_1 заявив клопотання про розстрочення сплати частинами судового збору за подання касаційної скарги, посилаючись на те, що судовий збір в розмірі 13 780 грн є непомірно великим для сплати його в місячний строк, тому просить розстрочити його на три платежі.
 
Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Згідно з частинами першою та третьою статті 136 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
 
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. 
 
Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.
 
Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (пункт 59 рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Kreuz v. Poland»).
 
Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (пункт 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Shishkov v. Russia»).
 
Обставини, зазначені у клопотанні,не можуть бути підставою для розстрочення ОСОБА_1 сплати судового збору, оскільки він не надав доказів на підтвердження того, що його майновий стан на день звернення з касаційною скаргою (23 січня 2020 року) перешкоджав сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку і розмірі.
 
Положення Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.
 
Підставою для розстрочення сплати судового збору може бути, наприклад, видана в установленому законом порядку довідка про доходи, про заробітну плату, пенсію, стипендію, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо.
 
Наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку, розмірі і строки, покладається на особу, яка подає скаргу.
 
Враховуючи встановлений законом обов`язок сплатити судовий збір та відсутність у ОСОБА_1 пільг щодо його сплати, можна зробити висновок про те, що належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами заявника стосовно можливості звернення до суду касаційної інстанції (за умови виконання вимог закону щодо оплати касаційної скарги судовим збором в повному обсязі) у даній справі дотримано.
 
Таким чином, заявнику необхідно у повному обсязі сплатити судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду.
 
Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 березня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху встановлено, що за подання ОСОБА_1 апеляційної скарги в цій справі підлягав сплаті судовий збір в розмірі 10 335 грн, що складає 150 % від 6 890 грн - суми, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
 
Таким чином, судовий збір за подання цієї касаційної скарги становить 13 780 грн (6 890 грн х 200 %).
 
Оскільки заявником було сплачено судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 3 780 грн, то йому необхідно доплатити 10 000 грн (13 780 грн - 3 780 грн).
 
Недоплачена сума судового збору за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 10 000 грн має бути перерахована або внесена за реквізитами:отримувач коштів - УК у Печер. р?ні/ Печерс.р?н/22030102, ЄДРПОУ - 38004897, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA288999980313151207000026007, Код класифікації доходів бюджету - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати Верховному Суду оригінал квитанції (платіжного доручення).
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, зокрема, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законом порядку і розмірі, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 січня 2020 року.
 
Згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Перевіривши доводи вказаного клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його розгляду, оскільки заявник не пропустив строк на касаційне оскарження судового рішення. Так, повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду складено 24 грудня 2019 року, а касаційна скарга на вказане судове рішення подана 23 січня 2020 року, тобто в межах строку, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розстрочення сплати судового збору.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                               В. А. Стрільчук