ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 січня 2020 року           справа №200/11178/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Гетьманенко О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року (повне судове рішення складено 11 листопада 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 200/11178/19-а (суддя в І інстанції Михайлик А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення коштів,

                                                    УСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУНП в Донецькій області) про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку і стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.
В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що наказом ГУНП в Донецькій області № 92 о/с від 27.02.2019 позивача звільнено зі служби. При звільненні позивачу не виплачено грошової компенсації за 25 днів невикористаної відпустки за 2018 рік. ОСОБА_1 вважала, що невиплата компенсації за дні невикористаної відпустки не відповідає вимогам чинного законодавства. Нездійснення відповідачем повного розрахунку при звільненні свідчить про наявність підстав для стягнення з відповідача середньої заробітної плати за весь час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 28 лютого 2019 року по день прийняття остаточного рішення суду з урахуванням середньоденної заробітної плати.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року позовні вимоги задоволені.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що місцевий суд неповно з`ясував всі обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору, зокрема, що Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) прямо передбачено, що грошова компенсація при звільненні поліцейського виплачується лише за невикористану в році звільнення відпустку, тому правові підставі для виплати поліцейському компенсації за невикористану ним відпустку за попередні роки відсутні. На день звільнення позивача сума грошової компенсації за невикористані дні відпустки  становила  399,00 грн., із врахуванням зайво виплаченого позивачу грошового забезпечення за лютий 2019 року в сумі 1511,71 грн. на день звільнення позивач мала повернути зайво нараховані кошти в сумі 1096,02 грн.    
Між іншого, апелянт наполягає на тому, що суд першої інстанції правильно визначив, що між сторонами наявний спір про право, а не про розмір сум, проте все рівно застосував положення ст. 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), якою урегульовано правовідносини при наявності спору саме про відповідні суми, які підлягають виплаті при звільненні. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, проти чого заперечувала позивач.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно наказу відповідача № 44 о/с від 02.02.2018   ОСОБА_1 прийнята на службу в поліції дільничним інспектором відділу превенції Маріїнського відділення Волноваського відділу поліції з 02.02.2018. Наказом № 92 о/с від 27.02.2019 позивача звільнено зі служби в поліції у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Відповідно до зазначеного наказу вислуга років на 27.02.2019 у календарному обчисленні становить 1 рік 7 місяців 11 днів. Невикористана відпустка за 2019 рік - 3 доби (а.с.85).
З наказом про звільнення позивач ознайомлена 27.02.2019.
Листом № 42 зш/26/01-2019 від 07.03.2019 позивачу роз`яснено суми здійснених на її користь виплат під час звільнення. Так,  у березні 2019 року після надходження наказу про звільнення останній нараховано компенсацію за невикористану відпустку за 2019 рік в розмірі 399,00 грн., з розрахунку: посадовий оклад 2400,00 грн., оклад за спеціальне звання -1400,00 грн. та надбавка за стаж роботи - 190,00 грн. (5%) = 3990,00 грн./30 к.д.*3 доби невикористаної відпустки = 399 грн. Крім цього, здійснений перерахунок виплаченого грошового забезпечення за лютий 2019 року, а саме: утримано зайво нарахований посадовий оклад за один день в сумі 85,71 грн. (2400,00/28 діб * 1 добу), оклад за спеціальне звання  в сумі 50,00 грн. (1400,00/28 діб *1 доба), премія в сумі 1355,55 грн. (5422,22/28 діб *7 діб), індексація в сумі 27,24 грн. (762,64 грн. /28 діб *1 добу) та нарахована надбавка за стаж служби 5%  в сумі 6,79  грн. (190,00/28 діб *1 добу). Тобто, зайво нарахована сума грошового забезпечення за лютий 2019 року становить 1511,71 грн. Відповідно до зазначеного в наведеному листі, позивачу за наслідком звільнення слід повернути зайво отримані кошти в  сумі 1096,02 грн.: 1511,71 грн.  - 399,99 грн. - 1,5% (обов`язкові платежі та збори).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.
Перевіряючи відповідність закону, вчиненої суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах дії, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом № 580-VIII.
Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно зі статтею 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Статтею 93 Закону № 580-VIII та пунктом 8 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок № 260) передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.  
Відповідно до статті 93 Закону № 580-VIII тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Частиною першою статті 24 Закону України від 15.11.1996  № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
В свою чергу, Порядок № 260 застосовується з дня набрання чинності Законом 580-VIII.
Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» № 988 від 11 листопада 2015 року грошове  забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 3 Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 260 передбачено, що  за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що сторони погоджуються із загальною кількістю днів відпустки позивача, що не були ним використані протягом 2018-2019 років, а саме: 25 днів у 2018 році та 3 дні - у 2019 році. Водночас, відповідачем заперечується право позивача на отримання компенсації за дні невикористаної позивачем відпустки за 2018 рік, з підстав відсутності в Законі 580-VIII норм, які б передбачали виплату грошової компенсації за невикористані відпустки за роки, що передують року звільнення.
Отже, при вирішенні питання про наявність у позивача права на отримання компенсації за 25 днів календарної відпустки 2018 року слід виходити з такого.
Право працюючої особи на відпочинок у формі щорічної оплачуваної відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Законом визначається лише підстави, порядок та умови надання, тривалість відпусток. Законом № 580-VIII врегульовано порядок надання відпусток поліцейським.
Положеннями Закону № 580-VIII визначені підстави  та умови отримання відпустки поліцейськими. Наведеним законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому положеннями цього закону не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарного році. Частиною 11 статті 93 Закону № 580-VIII передбачено можливість приєднання  невикористаної частини відпустки до чергової відпустки на наступний рік.
Таким чином, в наступному календарному році, в тому числі і за умови, що такий є роком звільнення, поліцейський має право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках. За таких обставин, вимоги частини 10 статті 93 Закону № 580-VIII та пункту 8 розділу III  Порядку № 260, якими передбачається виплата компенсації за невикористану в році звільнення відпустку, слід розуміти як право на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення.
Наведене тлумачення відповідає положенням Закону № 504/96-ВР, стаття 24 якого містить пряму вказівку на виплату  працівнику під час звільнення грошової компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за невикористану ним відпустку за 2018 рік тривалістю 25 календарних днів. 
При визначенні розміру компенсації слід виходити з положень з абзацу 8 пункту 8 Порядку № 260, відповідно до якого виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
На день звільнення зі служби позивач мав право на грошове забезпечення 3990,00 грн., зі складовими: посадовий оклад:  2400,00 грн., оклад за спеціальне звання - 1400,00 грн., надбавка за стаж служби (5%) - 190,00 грн. Сума компенсації становить: 3325,00 грн. (3990,00 грн./30) *25 календарних дні).
Щодо розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та доводів апелянта з цього приводу, колегія суддів зазначає таке.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, за своєю природою компенсація за час затримки розрахунку при звільненні є мірою покарання роботодавця за неналежне виконання обов`язків і сплачується на користь працівника.  
Аналогічний правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16.
Законом № 580-VIII, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановами Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» та від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», які є спеціальними у спірних правовідносинах щодо позивача, не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Водночас такий порядок встановлений КЗпП України.
З огляду на неврегулювання питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України, зокрема, його стаття 117, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних відносинах, пов`язаних зі зверненням до адміністративного суду звільнених з публічної служби осіб про стягнення на підставі статті 117 КЗпП суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні внаслідок невиплати в день звільнення одноразової грошової допомоги при звільненні, викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, від 20 лютого 2019 року у справі № 814/1735/16, від 30 січня 2019 року у справі № 806/217/17, від 30 січня 2019 року у справі № 806/2164/16, від 18 грудня 2018 року у справі № 820/4619/16, від 10 травня 2019 року у справі № П/811/276/16, від 10 жовтня 2019 року у справі № 826/4108/15, що в контексті частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковим для врахування судом. 
Разом з тим, виходячи з приписів ст.ст. 116, 117 КЗпП України з урахуванням конкретних обставин справи суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право та  частки, яку вона становила у заявлених вимогах, та істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком.
Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу.
Надана відповідачем копія наказу про звільнення позивача з посади  № 92 о/с від 27.02.2019 містить відмітку про ознайомлення позивача із цим наказом о 18 години 15 хвилин та помітку про нездійснення повного розрахунку у зв`язку із звільненням. Отже,  оскільки позивач  в день звільнення позивач перебувала на службі, обов`язок повного розрахунку відповідачем мав бути виконаний 27.02.2019.
Відтак, строк несвоєчасно сплачених сум з компенсації відпустки становить з 28.02.2019 по 06.11.2019 (день прийняття судового рішення) - 252 дні.
Крім того, з огляду на відсутність спеціального нормативно-правового акта, який би регулював питання розрахунку середньої заробітної плати поліцейського, до колегія спірних правовідносин слід застосовувати загальні положення, що регламентують порядок розрахунку середньої заробітної плати працівників, в частині визначення періоду, за який враховується середня заробітна плата.
Механізм обчислення середньої заробітної плати визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Пунктом 8 цього Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.
Враховуючи, що звільнення позивача  відбулося 27.02.2019, середній розмір грошового забезпечення позивача повинен обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме: за грудень 2018 та січень 2019 року.
Відповідно до довідки відповідача № 768 від 06.11.2019  у грудні 2018 року позивачу виплачено - 9904,18 грн., у т.ч. посадовий оклад 2400,00 грн., оклад за спеціальне звання - 1400,00 грн., премія - 5422,22 грн., індексація - 681,96 грн.,  у січні 2019 року - 9984,86 грн., у т.ч. посадовий оклад 2400,00 грн., оклад за спеціальне звання - 1400,00 грн., премія - 5422,22 грн., індексація - 762,64 грн.
Згідно статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
З огляду на наведене, слід зазначити, що індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, грошового забезпечення, які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною сум, для розрахунку середнього грошового забезпечення та має бути врахована при визначенні середнього заробітку.
Із врахуванням індексації середньоденна сума грошового забезпечення позивача становить - 320,79 грн.  
При звільненні позивача ГУНП в Донецькій області не виплачено ОСОБА_1   суму нарахованої  компенсації за невикористану відпустку за 2019 рік в сумі 399,00 грн. через утримання здійсненої переплати грошового забезпечення за лютий 2019 року. Втім, до виплати позивачу відповідачем визначено 399,00 грн., в ході судового розгляду справи судом встановлено безпідставне ненарахування компенсації за невикористану відпустку за 2018 рік в сумі 3325,00 грн. Загальна сума  належних позивачу виплат при звільненні становить 3724,00 грн., з яких: 3325,00 грн. - компенсація за невикористану відпустку за 2018 рік + 399,00 грн. - компенсація за невикористану відпустку за 2019 рік, в  період з 28.02.2019 по 06.11.2019 (день прийняття судового рішення у справі) відповідачем не виплачено 3325,00 грн.
Колегія суддів також погоджується з висновком місцевого суду, що в цьому випадку наявні підстави для застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у відповідності до статті 117 КЗпП України.
Крім того, при визначенні розміру відшкодування позивачу за час затримки розрахунку  слід брати до уваги розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати та наявну станом на день звільнення позивача переплату грошового забезпечення за лютий 2019 року.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 825/325/16.
Розрахунок відшкодування позивачу за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку за період з 28.02.2019 по 06.11.2019 (кількість днів затримки 252) виглядає таким чином:
399,00 грн.  + 3325,00 грн. = 3724,00 грн. (загальна сума компенсації за невикористані дні відпустки за 2018-2019 роки, що мала бути сплачена), із врахуванням зайво виплаченого позивачу грошового забезпечення за лютий 2019 року позивач при звільненні мала отримати 2627,98 грн. (3724,00 грн. - 1096,02 грн.);
3325,00 грн.  - своєчасно несплачені кошти;
399 / 2627,98 грн. * 100 % =15,18% (відсоткова частка виплачених сум), відсоткова частка невиплаченої компенсації становить 84,82% (100% - 15,18%)
252*320,79 (середньоденне грошове забезпечення) = 80 839,08 грн. (грошове забезпечення за 252 дні);
80 839,08 * 84,82% = 68 567,71 грн.
Отже, розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні складає: 68 567,71 грн.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню, а ГУНП в Донецькій області має виплатити позивачу компенсацію за невикористану відпустку за 2018 рік в сумі  3325,00 грн. та компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні 68 567,71 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.  
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.  
Отже, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 250, 308, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 200/11178/19-а - залишити без змін.
Повне судове рішення - 14 січня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін 

                                                                                                                                                                                                                                                 Т. Г. Гаврищук