Ухвала
Іменем України
 
29 січня 2020 року
м. Київ
справа № 577/3766/17
провадження № 51-6098ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого          ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 квітня 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року,
встановив:
Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 квітня 
2019 року 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кузьки Конотопського району Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 
5 років.
Як встановив суд, ОСОБА_4 , 15 липня 2017 о 22.00 год, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння поблизу магазину по 
АДРЕСА_2 , у ході з`ясування стосунків із ОСОБА_5 наніс йому стержневими частинами ножиць один удар у ділянку живота, чим завдав тяжкі тілесні ушкодження.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 квітня 2019 року – без змін.
Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що йому можливо призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суди при призначенні покарання не взяли до уваги всі обставини, що його характеризують, наявність у нього хронічних захворювань та відшкодування потерпілому завданої шкоди.
Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи, та перевіривши надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 про застосування положення ст. 69 КК та призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є неспроможними.
Статтею 69 КК встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК.
Як вбачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи
ОСОБА_4 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 121 КК, без застосування положень ст. 69 КК, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: згідно зі ст. 12 КК є тяжким; дані про особу засудженого, який раніше судимий, а також обставини, що пом`якшують покарання: наявність позитивних характеристик з місця проживання, відшкодування завданої шкоди та витрат на стаціонарне лікування, наявність у ОСОБА_4 хронічних захворювань. Обставинами, що обтяжують покарання, судом встановлено рецидив злочинів та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
При цьому, як правильно зазначає у своєму рішенні апеляційний суд, при визначенні обвинуваченому виду і розміру покарання саме у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, у повній мірі врахував положення ст. 65, 66, 67 КК, що знайшло своє відображення у вироку 
з наведенням відповідних мотивів, тому призначене обвинуваченому 
ОСОБА_4 покарання відповідає характеру й тяжкості вчиненого ним діяння.
Таким чином, судом враховано всі обставини кримінального провадження та обґрунтовано призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, яке є мінімальним за розміром в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК та відповідає вимогам статей 50, 65 КК, за своїм видом та розміром є пропорційним і співмірним вчиненому та його наслідкам, а також необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобіганню вчинення нових злочинів.
Достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_4 положень
ст. 69 КК колегія суддів не вбачає.
Доводи викладені в касаційній скарзі засудженого, аналогічні доводам його апеляційної скарги та були предметом апеляційного перегляду і свого підтвердження не знайшли.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо 
ОСОБА_4 дотримався вимог кримінального процесуального закону, доводи апеляційної скарги суд перевірив та дав на них змістовні відповіді, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги 
та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, враховуючи, що з касаційної скарги
та копій оскаржених судових рішень вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити
у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 квітня 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
  ОСОБА_1 	  ОСОБА_2         	ОСОБА_3