Справа № 755/1392/19                                                    Головуючий 1 інстанція- Гончарук В.П.
Провадження № 22-ц/824/2326/2020                   Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 
П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
16 січня 2020 року                                                                                        м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            головуючого судді                Савченка С.І.,
            суддів                                     Верланова С.М., Мережко М.В.,
за участю секретаря             Вергелес О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2  про розірвання договору, стягнення пені та моральної шкоди,-
 
в с т а н о в и в:
 
У січні 2019 року ОСОБА_1  звернувсядо суду із вказаним позовом,який надалі уточнив і мотивував тим, що 24 квітня 2018 року він уклав із ФОП ОСОБА_2 договір № 770017, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов`язання по виготовленню і встановленню у квартирі АДРЕСА_1 дверей в кількості 14 штук та 85 метрів плінтуса з дерева ясеня. Сума заказу становить 174200 грн., з яких передплата 104000 грн., яку він сплатив при укладанні договору. Термін виконання замовлення склав 60 робочих днів, додатково установка 9800 грн., доставка 1500 грн. 
Вказував, що у встановлений договором термін 60 днів замовлення не було виготовлене. Із серпня 2018 року до жовтня 2018 року він вів постійні перемовини і переписку з відповідачем. 03 листопада 2018 року двері були доставлені в розібраному стані без наличників, загальна довжина плінтуса становила не більше 50 метрів, а сам плінтус був кручений і не придатний для використання. Він оплатив залишок коштів у розмірі 72200 грн., однак, побачивши неякісне виготовлення замовлення, зрозумів, що подальша співправця з відповідачем не має сенсу і звернувся до професіоналів, які переробили і доробили все якісно. Вважає, що у зв`язку із простроченням виконання робіт на 100 днів відповідач має сплатити йому пеню на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 3 % від суми замовлення у розмірі 522600 грн. Окрім того, діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у порушенні нормальних життєвих зв`язків, напруженій ситуації на роботі та вдома, зміни його психо-емоційного стану, падіння авторитету серед колег і друзів, неможливості переїхати до квартири та необхідності винаймати інше житло.
У зв`язку з наведеним просив розірвати, укладений 24 квітня 2018 року між ним та  відповідачем договір про виготовлення і встановлення дверей і плінтуса з 03 листопада 2018
                                                                        -  2  -
року, стягнути з відповідача на його користь пеню за прострочення виконання робіт у розмірі 522600 грн., моральну шкоду у розмірі 200000 грн. та судові витрати.
Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 16 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням, позивач ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на недоведеність та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована тим, що суд не вказав у рішенні у задоволенні яких саме позовних вимог він відмовив. Судом не враховано, що відзив відповідача на уточнену позовну заяву, містить визнання ним факту прострочення виконання робіт, але відповідач не погоджується із сумою розрахунку і надає свій. Додані ним до уточненого позову докази судом не досліджувалися, як і не враховано те, що він вимагає лише сплати неустойки.
Відповідач ФОП ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно  задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.
Позивач ОСОБА_1 про час розгляду справи повідомлений. подав заяву про розгляд справи у його відсутність.
Представник відповідача ФОП ОСОБА_2 адвокат Ковальський О.Б. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.
Судом першої інстанції встановлено, що 24 квітня 2018 року між позивачем та суб`єктом підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 укладено договір № 770017, згідно якого відповідач зобов`язався виготовити та встановити у квартирі АДРЕСА_1 двері в кількості 14 штук та 85 метрів плінтуса з дерева ясеня. Сума заказу становить 174200 грн., з яких передплата 104000 грн., термін виконання 60 робочих днів. Додатково установка 9800 грн., доставка 1500 грн. 
Також, судом встановлено, що на виконання умов договору позивач сплатив відповідачу при його укладенні, а саме 24 квітня 2018 року обумовлену договором
                                                                                    -  3  -
передплату у розмірі 104000 грн., а в подальшому при передачі дверей та плінтуса 03 листопада 2011 року сплатив 70200 грн., тобто усю суму за договором.
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині розірвання договору, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки його недоведеністю. При цьому суд виходив з того, щоматеріали справи не містять доказів щодо невідповідності виготовлених дверей замовленим чи неякісності їх виготовлення.
Такі висновки суду є вірними та такими, що відповідачють обставинам справи і вимогам закону.
Згідно ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Згідно ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості.
Згідно ч.4 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Відповідно до п.12 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» під істотним недоліком розуміється недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
З огляду на відсутність у справі будь-яких доказів та їх неподання позивачем про те, що виготовлені відповідачем та передані позивачу двері містять істотні недоліки, є неякісними чи не відповідають вимогам договору, положенням нормативних документів, які встановлюють їх стандарти тощо, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні вимог про розірвання договору.
Доводи скарги про наявність підстав для скасування рішення і задоволення вимог в цій частині колегія суддів відхиляє з огляду на те, що замовлені позивачем двері виготовлені відповідачем і передані позивачу, що останній визнав у суді та вказав у позовах, а відтак обраний позивачем спосіб захисту у вигляді розірвання договору після фактичного виконання його умов не призведе до поновлення прав позивача як споживача.
Відмовляючи у задовленні вимог в частині стягнення пені, суд виходив з того, що з огляду на відмову у задоволенні вимог про розірвання договору не підлягають до задоволення вимоги про стягнення пені.
Проте,  колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду, оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263-264 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин.
Суд не звернув уваги, що вимоги про розірвання договору та вимоги про стягнення пені в даній справі не є взаємопов`язаними між собою вимогами, це самостійні вимоги, правовідносини за якими регулюються різними правовими нормами, а відтак відмова у задоволенні однієї з вимог не тягне безумовну (автоматичну) відмову у задоволенні іншої.
Також, відмовляючи у позові в цій частині суд допустив неповне з`ясування судом обставин справи, не встановивши та не вказавши у рішенні, коли саме було передано двері позивачу як замовнику, що є важливим з огляду на необхідність встановлення сроку виконання умов договору.
                                                                        -  4  -
Окрім того, колегія суддів вважає помилковими висновки суду про те, що строк договору становить 60 днів. Прийшовши до такого висновку, суд не звернув уваги на зміст самого договору, який фактично являє собою аркуш паперу із технічними параметрами дверей (висота, ширина, розміри коробки, фасон, наличник, скло, фурнітура самих дверей, містить лише номер та дату укладення і підписи сторін.
Будь-який текстовий зміст договору, який би в тому числі визначав його зміст, строк дії, відповідальність сторін та інші істотні умови відсутній. Ні про якість дверей, ні про інші параметри не йдеться і ці умови відсутні, в тому числі у якому стані мають бути поставлені двері (у розібраному чи зібраному стані тощо). 
Зверху над таблицею з технічними параметрами дверей міститься напис від руки «ясень 60 робочих днів». Позивач вважає що цей напис свідчить про строк договору, відповідач у свою чергу заперечує і вказує у відзиві на те, що цей строк означає строк поставки йому деревини ясеня, яка надійде на протязі цього періоду, після чого буде розпочато виотовлення дверей, і на підтвердження чого надав накладну на відпуск йому дерева ясеня. За таких обставин висновки суду про те, що строк договору становить 60 днів є сумнівними і не грунтуються на укладеному догворі.
Окрім того, суд не врахував, що згідно приписів ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Позивач стверджував, що починаючи із 05 жовтня 2018 року вживав заходів для виконання договору, додавши направлені ним на адресу відповідача листи з вимогами негайного виконання договору та докази їх отримання відповідачем, що у свою чергу свідчить, що з моменту отримання цих вимог відповідач мав виконати вимогу про поставку дверей протягом семи днів, а не виконавши порушив закон, що у свою чергу дає підстави для стягнення пені.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення  норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмовиу у стягненні пені не грунтується на матеріалах справи, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Вирішуючи спір в частині стягнення пені, колегія суддів вважає, що позов в цій частині підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.   
Судом встановлено, що 24 квітня 2108 року між сторонами було укладено договір на витотовлення дверей, який не містить строку його виконання.
Також, встановлено, що 5 жовтня 2018 року позивач направив на адресу відповідача
                                                                        -  5  -
письмову вимогу про негайне виконання договору, яка отримана останнім 09 жовтня 2018 року, що стверджується чеком та повідомленням Укрпошти (а.с.13), а відтак згідно ч.2 ст.530 ЦК України мала бути виконана протягом семи днів, тобто у строк до 16 жовтня 2019 року включно, чого зроблено не було.
Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3 % вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. 
З огляду на виконання відповідачем договору і передачу дверей лише 03 листопада 2018 року, останній має сплатити пеню за період із 17 жовтня по 02 листопада 2018 року (17 днів) у розмірі 3 % вартості послуги (174200 грн.) за кожен день у розмірі 88842 грн.
Колегія суддів відхиляє заперечення відповідача про те, що він намагався поставити двері, проте позивач відмовлявся від цього, оскільки, посилаючись на вказані обставини, відповідач всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували неможливість виконання ним обов`язку по передачі дверей внаслідок дій позивача, зокрема, що він привозив двері, а позивач відмовлявся їх приймати.
Колегія суддів погоджується із рішенням в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. При цьому суд вірно виходив із недоведеності цих вимог. Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону (ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»).
За таких обстаивн рішення суду в частині відмови у розірванні договору та стягнення моральної шкоди колегія суддів залишає без змін.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.
Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 вересня 2019 року в частині відмови у стягненні пені скасувати і ухвалити нове, яким вимоги в цій частині задоволити частково.
Стягнути із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (мешкає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пеню у розмірі 88842 гривні. 
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий 
 
Судді: