Справа № 938/484/19 
Провадження № 33/4808/14/20 
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б. 
Суддя-доповідач Шкрібляк 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Шкрібляк Ю.Д., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою (далі АС) ОСОБА_1 , на постанову судді Верховинського районного суду від 12 листопада 2019 року, -
                                               в с т а н о в и в:
Вказаною постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, громадянин України,-
визнаний винуватим за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. 
З постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 20.08.2019 о 23 год 45 хв, в c Кривопілля Верховинського району Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки "ВАЗ-2105", номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нестійка хода. Від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, відмовився у присутності свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України(далі ПДР), за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
У своїй АС ОСОБА_1 покликається на те, що постанова судді щодо нього є незаконною, необґрунтованою, і такою, що винесена з порушенням норм чинного процесуального та матеріального права, висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. Суддя належним чином не дослідив усіх обставин справи та безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності Крім цього, суддя першої інстанції в порушення вимог ст. 268 КУпАП, розглянув справу без його участі, чим позбавив його права на захист та можливості подання доказів. 

Просить поновити строк на апеляційне оскарження, а постанову судді щодо нього скасувати, закривши провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. 
В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 заперечив свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення і пояснив, що дійсно керував транспортним засобом, однак в стані алкогольного сп`яніння не перебував та не відмовлявся від проходження такого огляду як на місці, так і  в медичному закладі. Зазначив, що коли поліцейські пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та під час складання протоколу про адмінправопорушення, жодних свідків на місці зупинки не було. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, просить провадження в справі закрити.
В засіданні апеляційного суду свідок - інспектор поліції ОСОБА_7 . пояснив, що дійсно у вказаному в протоколі даті та час, він разом із інспекторами поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_4 в с. Кривопілля Верховинського району зупинили автомобіль марки "ВАЗ-2105" під керуванням водія ОСОБА_1 за недостатнє освітлення заднього номерного знаку. Під час спілкування із вказаним водієм, у нього були виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння. На його пропозицію вказаний водій в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці, так і в медичному закладі. Окрім цього, на вказаного водія було складено постанову про накладення адмінстягнення за неосвітлення заднього номерного знаку за ч.1 ст. 126 КУпАП.  
В засіданні апеляційного суду свідок - інспектор поліції ОСОБА_4 надав суду аналогічні пояснення, окрім цього пояснив, що на місці зупинки були дійсно присутні 2 свідки які засвідчили, що водій відмовлявся проходити огляд на стан сп`яніння як на місці, так і в медзакладі.
В засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_5 пояснив, що дійсно в серпні місяці минулого року, точної дати не пригадує, приблизно між 23 і 24 год., він разом із водієм ОСОБА_6 рухались автомобілем, і в с. Кривопіллі їх зупинили працівники поліції та запропонували їм бути присутніми при огляді водія на стан алкогольного сп`яніння, на що вони погодились. Зазначає, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці за допомогою приладу «Драгер», так і в медичному закладі. Після чого він та ОСОБА_6 надали відповідні пояснення, про що розписалися в них, а також в протоколі про адмінправопорушення щодо водія ОСОБА_1 . 
В засіданні апеляційного суду 28.02.2020 року інспектор поліції Ілюк В.М. повідомив, що в ході виконання постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 14.02.2020 року, щодо здійснення примусового приводу свідка ОСОБА_6 , мешканця селища Верховина, на 28.02.2020 року, виконати неможливо, оскільки останній за наявною інформацією знаходиться за межами Івано-Франківської області.    
Клопотання про відкладення розгляду справи з метою виклику другого свідка ОСОБА_6 , від ОСОБА_1 не надходило. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який просить скасувати постанову, та задовольнити апеляційні вимоги; вислухавши пояснення свідків; перевіривши матеріали справи, переглянувши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, вважаю, що АС слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.
Строк на апеляційне оскарження даної постанови слід поновити, оскільки він пропущений з поважних причин, так як ОСОБА_1 не був присутній при розгляді справи в суді і прийнятті рішення, оскаржувану постанову вчасно не отримав, що позбавило його можливості оскаржити її у строк, передбачений ст. 289 КУпАП.
Так, в своїй АС ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист.  
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю ОСОБА_1 , оскільки останній в належний спосіб повідомлявся судом про час та місце розгляду справи.
Із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції неодноразово приймав заходи щодо забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні, а саме відкладав розгляд справи, неодноразово повідомляв його судовими повістками про дату та час розгляду справи за адресою с. Кривопілля, Верховинського району Івано-Франківської області, однак майже всі судові повістки поверталися до суду, у зв`язку із відсутності адресата.
Окрім цього, як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи, який був призначений на 17.09.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в якому він власноручно розписався (а.с.12).
Згідно довідки Кривопільської сільської ради, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 . 
Враховуючи  сукупність вищевказаних обставин апеляційний суд вважає, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчила про зловживанням правом на відкладення розгляду справи та затягуванням строків її розгляду, а тому суддя першої інстанції прийшов до переконання, що ОСОБА_1 зловживав процесуальними правами та розглянув справу за його відсутності.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка ОСОБА_1 , як особи, що притягалась до адміністративної відповідальності протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили судді прийти до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення факту зловживання правом на відкладення розгляду справи та можливість розглянути справу без його участі.
Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 неодноразово не з`явився в судове засідання суду першої інстанції, будучи належним чином повідомленим, і таким чином намагався затягнути розгляд справи з метою перешкоджання ухваленню несприятливого для себе судового рішення, використовуючи надані процесуальні права всупереч інтересам забезпечення справедливого та неупередженого правосуддя у розумний строк. 
Вказані дії, були направлені на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті були деструктивними для судового розгляду. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 наголосив, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження". Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення. Тим більше, ст. 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
При вирішенні вищевказаного питання, апеляційний суд приймає до уваги, що  в своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник (заінтересована особа) зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд також приймає до уваги, що розгляд справи повинен відбуватися у розумні строки та те, що діючим КУпАП встановлені скорочені строки щодо розгляду справ про притягнення осіб до адміністративної відповідальності та відносно виконання вищевказаних  рішень.    Покликання ОСОБА_1 в АС про невинуватість у вчиненні ним зазначених адміністративних правопорушень, є необґрунтованим, зважаючи на наступне.          
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності. 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Згідно вимог ст.ст.280 та 283 КУпАП, при розгляді справи про адмінправопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адмінвідповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи. Постанова судді повинна бути законною і обґрунтованою.        
Вказаних вимог закону суддя першої інстанції в повній мірі дотримався.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.   За приписом ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного чи іншого сп`яніння є адміністративним правопорушенням і тягне за собою відповідальність аналогічно, як і за керування транспортним засобом у стані сп`яніння.         
При складенні протоколу водію ОСОБА_1 роз`яснювалися його права і обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.
Достовірність доказів, що були перевірені при розгляді справи в суді першої інстанції, а саме про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явним ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження такого огляду, як на місці, так і в медичному закладі, знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду.
Згідно п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України  від  23.12.2005 року № 14 « Про практику застосування  судами України  законодавства у справах  про деякі злочини  проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні  правопорушення на транспорті» для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли останній почав рухатися.                     
Не зважаючи на заперечення ОСОБА_1 у АС своєї вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, вона доводиться наявними в матеріалах справи доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 394129 від 20.08.2019 року, з якого вбачається, що він 20.08.2019 о 23 год 45 хв, в c Кривопілля, Верховинського району, Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки "ВАЗ-2105", номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нестійка хода. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, зокрема у графі пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 зазначив, що керував автомобілем, перед тим випив бутилку пива, у лікарню на медосвідчення відмовився (а.с.1); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтвердили, що вказаний водій дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці, так і в медичному закладі (а.с. 2-3); рапортами працівників поліції (а.с.4-5); переглянутими в судовому засіданні під час апеляційного розгляду відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, з яких вбачається, що ОСОБА_1 на вимогу поліцейського, відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, як на місці, так і в медичному закладі.
Під час апеляційного розгляду свідку ОСОБА_5 було пред`явлено для огляду протокол про адмінправопорушення, а також його письмові пояснення. Вказаний свідок підтвердив власноручні підписи у пред`явлених йому документах. 
Пояснення свідка ОСОБА_5 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд визнає достовірним доказом і таким, що повністю узгоджується із наявними в матеріалах справи іншими доказами.
Відповідно до норм чинного законодавства, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.           
Матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції, в тому числі і при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.    
Суддя суду першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено  ч.1 ст. 130 КУпАП.      
Слід зазначити, що пункт 1.3 ПДР, зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.      
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.         
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Тобто, зі змісту протоколу випливає, що працівниками поліції були виконані зазначені вимоги закону.
Враховуючи також і те, що доказове значення має не саме визнання або заперечення   ОСОБА_1 своєї вини, а та конкретна інформація про обставини, що мають значення для справи, тобто фактичні дані щодо відмови від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Також, як того вимагає п.6 розділу ІХ Інструкції  з оформлення працівниками патрульної служби МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 р. № 1395, відмова від проходження в установленому порядку огляду для визначення стану сп`яніння відбулася у присутності двох свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Пояснення вказаних свідків об`єктивно підтверджуються як змістом протоколу про адміністративне правопорушення, так й матеріалами справи.
Таким чином, перевіривши сукупність доказів в справі, вважаю, що зібраними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено факт відмови  ОСОБА_1 пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан  алкогольного  сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медзакладі.
ОСОБА_1 ставилось у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто порушення п. 2.5  ПДР, а не керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто порушення п. 2.9а  ПДР.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 дійсно наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.        
Твердження ОСОБА_1 про те, що він керував транспортним засобом, однак в стані алкогольного сп`яніння не перебував та не відмовлявся від такого проходження, є необґрунтованим, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому суддя першої інстанції прийшов до правильного висновку про його винуватість.  
Дані твердження правопорушника апеляційний суд розцінює, як спосіб захисту і такими, що  спрямовані на уникнення ним відповідальності за вчинене.  
Наведеними доказами, у їх сукупності, спростовуються доводи апелянта про недоведеність його вини у вчиненні зазначеного вище адміністративного правопорушення, і відповідно, про його безпідставне притягнення до адміністративної відповідальності.    
Окрім цього, порушень вимог матеріального та процесуального права, а також особистих прав порушника при розгляді справи в суді першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому підстав для скасування постанови судді від 12 листопада 2019 року щодо ОСОБА_1 немає.
За таких обставин, АС ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.  
На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП, - 
                                       п о с т а н о в и в :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Верховинського районного суду від 12 листопада 2019 року щодо нього - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                     Ю.Д. Шкрібляк