Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.   
Доповідач -Стахова Н.В.

Справа № 415/2919/19
Провадження № 22-ц/810/1115/19

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року              м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                           Стахової Н.В.,
суддів:                                     Лозко Ю.П., Назарової М.В.,
за участю секретаря 
судового засідання                Сінько А.І.
учасники справи: позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в спрощеному провадженні
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 07 листопада 2019 року, ухваленого Лисичанським міським судом Луганської області у складі судді Фастовця В.М. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором,
                                               в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 11817,81 грн, який мотивувало тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву, згідно якої отримав кредит у розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому   ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір, і надав свою згоду на те, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну здійснюється за рішенням та ініціативою банку. Оскільки відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, утворилася заборгованість, і АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 липня 2008 року в сумі 11817,81 грн, з яких: 4517,30 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2115,68 – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3783,98 грн - заборгованість за пенею, 600 грн- заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 550,85 грн - штраф (процентна складова).
Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 07 листопада 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07 липня 2008 року у вигляді заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4402 грн.08 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 2115 грн 68 коп., судовий збір у розмірі 1059 грн. 43 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 2115 грн.68 коп. Вважає оскаржуване рішення незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 190 ЦПК України відповідачу не було надіслано копію ухвали про відкриття позовного провадження та копія позовної заяви з доданими до неї матеріалами, що призвело до порушення його процесуальних прав, зокрема заявити клопотання про залучення до участі у справі третьої особи – Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо». Скаржник також вважає, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто заборгованість за простроченим тілом кредиту, оскільки йому не було відомо про можливе стягнення процентів за користування кредитом. Крім того, він належним чином не повідомлявся про час та дату засідання суду, що є підставою для скасування рішення суду відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України. 
В судовому засіданні скаржник підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, належним чином і в установленому законом порядку повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. 
       Заслухавши суддю -доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Апеляційний суд, розглядаючи справу відповідно до вимог 367 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне перевірити правильність рішення не в повному обсязі, а тільки в оскарженій ОСОБА_1 частині.
Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчить також роз`яснення пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції відповідає у достатній мірі.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем станом на 18 березня 2019 року зобов`язання в повному обсязі не були виконані, в результаті чого виникла заборгованість за тілом кредиту у сумі 4517,30 грн, в тому числі й простроченим тілом у сумі 2000,46 грн., яка підлягає стягненню. Оскільки пеня відповідачу нарахована після квітня 2014 року, а штрафи під час подання позову до суду, тобто всупереч положенням Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року № 1669, тому підстав для задоволення позову в цій частині немає.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Заявляючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 07 липня 2008 року між банком ПАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому внаслідок реорганізації - АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якого АТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,0% щомісячно з видачею кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».
На підтвердження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 , довідку про умови кредитування, копію його паспорту, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості.
Станом на 18 березня 2019 року заборгованість за тілом кредиту на звітну дату становить 4517,30 грн. та 2115,68 грн. - тіло кредиту прострочене на звітну дату, 3783,98 грн - заборгованість за пенею, 600 грн- заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 550,85 грн - штраф (процентна складова).
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту на звітну дату у сумі 4517,30 грн та 2115,68 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту на звітну дату, які він фактично отримав на підставі заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17.
Довід апеляційної скарги про те, що   Банком безпідставно  нарахована заборгованість за простроченим  тілом кредиту, до уваги не приймається, оскільки з наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.07.2008 року вбачається несвоєчасність  сплати боргу відповідачем, факт утворення якого останнім не спростований.
Що стосується висновків суду про відмову у стягненні штрафів, пені то жодних доводів в цій частині апеляційна скарга не містить.
Довід скаржника про наявність підстав для скасування рішення суду відповідно до п.3 ч. 3 ст. 376 ЦК України колегія суддів відхиляє, оскільки справа була розглянута судом першої інстанції в письмовому провадженні без виклику сторін. 
Посилання відповідача на договір (поліс) добровільного страхування власника карткового рахунку, також до уваги не приймаються, оскільки утворення заборгованості за кредитом не є страховим випадком відповідно до умов договору.
Допущена судом неточність в розмірах суми заборгованості є підставою для виправлення описки. 
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником за доводами апеляційної скарги, не доведена наявність підстав для висновку щодо незаконності рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення, що є підставою для скасування рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування рішення за доводами, викладеними у апеляційній скарзі та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення простроченого тілу, відсутні.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 07 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений – 07 лютого 2020 року.
 Головуючий
Судді: