Ухвала
іменем України 
02 грудня 2019 року
м. Київ
справа №  333/695/18
провадження № 51-4255 ск 19
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого  ОСОБА_4 —  ОСОБА_5 на ухвалу Запорізького апеляційного суду                         від 16 жовтня 2019 року,
 
встановив:
 
За вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2019 року   ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 3            статті 296 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
 
На підставі частини 1 статті 71 КК шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Комунарського районного суду      м. Запоріжжя від 15 листопада 2016 року ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.
Залишено незмінним запобіжний захід — утримання під вартою до набрання вироком законної сили.   
Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з моменту затримання – з 01 лютого 2018 року. 
 
На підставі частини 5 статті 72 КК ОСОБА_4 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 01 лютого 2018 року по день вступу вироку в законну силу.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2019 рокущодо засудженого ОСОБА_4 змінено. Постановлено на підставі статті 71 КК частково приєднати до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки невідбуту частину покарання за вироком  Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2017 року та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. Виключено із вступної частини вироку посилання на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2016 року та звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 року».
В решті вирок суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про зміну ухвали суду апеляційної інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
 
Перевіривши касаційну скаргу захисника на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі                    статтею 436 КПК.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Так, касаційну скаргу захисника адресовано до Верховного Суду України, тоді як відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України  від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») судом касаційної інстанції є Верховний Суд. 
Крім того, у касаційній скарзі захисник вказує на те, що суд першої інстанції не врахував докази, надані стороною захисту, та не визнав їх недопустимими, при цьому таким доказом вважає рішення Конституційного суду України, однак не обґрунтовує яким чином це рішення може бути визнано недопустимим доказом. 
Одночасно захисник не конкретизує які саме докази він вважає недопустимими та який вплив ці докази мали на незаконність судових рішень.
При цьому, захисник зазначає, що в діях його підзахисного відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 296 КК, та вважає, що в інкримінованих засудженому діях вбачаються саме ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Однак у своїй касаційній скарзі захисник не наводить обґрунтувань такої позиції.
Також, захисник просить перерахувати засудженому строк попереднього ув`язнення відповідно до частини 5 статті 72 КК, проте не мотивує такі доводи з урахуванням  змісту судового рішення тане зазначає, яких помилок допущено судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваного рішення.
Крім того, у касаційній скарзі вимоги захисника стосуються ухвали суду апеляційної інстанції, однак зі змісту цієї скарги вбачається, що він також вказує на незаконність вироку районного суду, чим допустив неузгодженість своєї позиції та суперечності у касаційній скарзі.  
Тобто, у касаційній скарзі захисник має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
До того ж відповідно до статті 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення;
- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.
 
Водночас захисник просить змінити ухвалу апеляційного суду, однак хоч така вимога і відповідає змісту статті 436 КПК, але є неконкретизована, тобто не містить вимоги щодо наслідків розгляду такого кримінального провадження.
 
Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху. 
 
На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд    
 
постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 — ОСОБА_5 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня          2019 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали. 
 
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
            Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                    ОСОБА_3