ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3513/20 Справа № 216/6780/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа №216/6780/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивач - Департамент патрульної поліції Національної поліції України,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу  Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2019 року, яке ухвалено  суддею Бутенко М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 жовтня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України(далі - Департамент патрульної поліції) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (далі - ДТП).
Позовна заява мотивована тим, що 11 грудня 2016 року інспектор роти № 3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_1 ., рухаючись на службовому автомобілі «TOYOTA Prius», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Сергія Калачевського у місті Кривому Розі в сторону вулиці Сурікова у місті Кривому Розі, не врахувавши дорожню обстановку та не вибравши безпечної швидкості, здійснив наїзд на нерухому перешкоду (дерево), внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні ушкодження. 
Постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2017 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.
Відповідно до Висновку експертного дослідження №19/12.2/79 від 22.09.2017 року, сума завданих збитків становить 175 666,04 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, Департамент патрульної поліції просив суд стягнути з ОСОБА_1  майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 175 666,04 грн. та судові витрати у справі.
Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції просить суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом невірно застосовано положення ч. 1 ст. 132 КЗпП України та не взято до уваги, що відповідач є службовою особою, а тому норми цієї статті на нього не поширюються та він повинен нести повну матеріальну відповідальність за завдані збитки на підставі ст.ст. 22, 1166 ЦК України.
При цьому, позивач вважає, що строки, визначені ст. 233 КЗпП України, не поширюються на правовідносини сторін, оскільки відповідач не перебуває у трудових відносинах з Департаментом патрульної поліції, а проходить службу в лавах Національної поліції України, тобто на нього норми КЗпП України взагалі не поширюються.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №142 о/с від 25.05.2016 року ОСОБА_1 призначено інспектором роти № 3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції .
11 грудня 2016 року, близько 06 години 40 хвилин, інспектор роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Кривому Розі  Департаменту патрульної поліції  лейтенант поліції  ОСОБА_1 , рухаючись на службовому автомобілі «TOYOTA Prius», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Сергія Калачевського у місті Кривому Розі в сторону вулиці Сурікова у місті Кривому Розі, не був достатньо уважний, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та допустив виїзд керованого транспортного засобу за межі проїзної частини, та при виявленні небезпеки для руху своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого допустив наїзд на нерухому перешкоду (дерево), внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні ушкодження. 
Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.01.2017 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.
Т.в.о. начальника управління патрульної поліції в м. Кривому Розі був направлений лист до Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру з проханням проведення автотоварознавчого експертного дослідження з метою визначення завданих збитків в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю службового транспорту - автомобілюУПП м. Кривого Рогу.
Згідно висновку експертного дослідження Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України №19/12.2/79 від 22.09.2017 року загальний розмір завданого збитку складає 175 666,04 гривень.
Посилаючись на зазначені обставини та статтю 19 Закону України «Про Національну поліцію», статті 22, 1166, 1178 ЦК України, Департамент патрульної поліції просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 збитки, завдані пошкодженням службового автомобіля.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався нормами КЗПП України та виходив з того, що правові підстави для покладення на ОСОБА_1 повної матеріальної відповідальності у порядку ст.ст. 130, 134 КЗпП України відсутні, а тому він має відшкодувати завдані збитки у порядку, передбаченому ст. 132 КЗпП України, тобто в межах середньомісячної заробітної плати. При цьому, суд дійшов висновку про порушення позивачем річного строку для звернення до суду з позовом про притягнення працівника до повної матеріальної відповідальності, встановленого ст. 233 КЗПП України, у зв`язку з чим відмовив у задоволені заявлених позовних вимог з цих підстав. 
Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року), висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Згідно з пунктами 1 та 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (надалі – Положення), затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України. 
За вказаним Положенням відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Правилами статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Пунктами 1, 2, 8 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
Статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. 
За пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Як вбачається з матеріалів справи, Висновком службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, за участю службового  автомобіля «TOYOTA Prius», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням інспектора роти № 3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 , затвердженого Начальником Департаменту патрульної поліції підполковником поліції ОСОБА_2 17 лютого 2017 року, встановлено, що 10 грудня 2016 року інспектор роти № 3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 спільно з інспектором роти № 3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 заступили на нічне чергування в місті Кривому Розі у складі екіпажу «Атлас 0318».
11 грудня 2016 року, близько 06 години 40 хвилин, інспектор роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Кривому Розі  Департаменту патрульної поліції  лейтенант поліції  ОСОБА_1 , рухаючись на службовому автомобілі «TOYOTA Prius», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Сергія Калачевського у місті Кривому Розі в сторону вулиці Сурікова у місті Кривому Розі, не був достатньо уважний, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та допустив виїзд керованого транспортного засобу за межі проїзної частини, та при виявленні небезпеки для руху своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого допустив наїзд на нерухому перешкоду (дерево), внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні ушкодження. 
Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.01.2017 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.
За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, підтвердилися.
За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог п.п. 1, 12 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», інспектор роти № 3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 підлягає притягнення до дисциплінарної відповідальності, однак, враховуючи наявність визнання вини, належне ставлення до виконання покладених обов`язків відповідно до ч. 11 ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», комісія суворо наголосила на додержанні службової дисципліни та обмежилась усним попередженням (а.с. 44-48).
Таким чином, відповідач ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції, шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків.
Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 (провадження № 11-892апп18).
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Виходячи з положень вищезазначених норм права, суд першої інстанції, розглянувши справу у порядку цивільного судочинства, діяв не як суд, встановлений законом.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про можливість вирішення даного спору у порядку цивільного судочинства, адже спір, який виник між сторонами, віднесено до юрисдикції адміністративного суду, і такий спір підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.
За правилами частини четвертої статті 367 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Оскільки суд першої інстанції не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосував норми процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.
При цьому, згідно ч. 4 ст. 377 ЦПК України, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд, за заявою позивача, в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Згідно статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу.
На підставі викладеного, колегія суддів роз`яснює Департаменту патрульної поліції його право, протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Керуючись ст. ст. 255, 367, 369, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України – задовольнити частково.
Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2019 року – скасувати.
Провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків - закрити
Повідомити Департамент патрульної поліції Національної поліції України, що розгляд справ такої категорії віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
Роз`яснити Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українийого право, протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повне судове рішення складено 19 лютого 2020 року.

Головуючий: 

Судді: