ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/3249/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
секретар судового засідання Лащенко Р.В. 
за участі  представника позивача Івашкова С.О.
представника відповідача Михайлюченка В.М.,
розглянувши у відритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.07.2019 р. (суддя Кисіль Р.В., повне судове рішення складено 18.11.2019 р.) в справі № 280/3249/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у  Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
          Фізична особа-підприємець   ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у  Запорізькій області (далі – ГУ ДФС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.04.2019 р. № 0004681408 про застосування штрафних санкцій в розмірі 6800 грн.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.07.2019 р.   позов задоволено визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0004681408 від 16.04.2019 р.
          В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує про неврахування судом першої інстанції, що у контексті спірних правовідносин визначальним для висновку про порушення позивачем частини 6 статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»   є факт саме продажу (передачі) алкогольного напою на розлив для споживання, а не доведеність споживання такого напою на місці.  Також вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність у контролюючого органу права використовувати під час фактичної перевірки документальні дані, зокрема, бази даних, оскільки законом не встановлено таких  обмежень.
          В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
          Представник позивача в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до пп. 80.2.2  п. 80.2  ст. 80 Податкового кодексу України, на  підставі наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 15.03.2019 №947 та направлень №309 та №310 фахівцями ГУ ДФС у Запорізькій області проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 30.05.2017 по 27.03.2019, в   ході якої встановлено:
1)                    при продажу 0,1 л горілки «Провідниця» в пластиковому стакані на загальну суму 18,65 грн. розрахункову операцію на повну суму покупки не проведено через РРО та не видано фіскальний чек особі, яка отримала товар, що підтверджено особистими поясненнями продавця ОСОБА_2 від 18.03.2019;
2)                    невідповідність готівки на місці проведення розрахункових операцій (135,50 грн.) сумі готівки, яка міститься в денному звіті Х-звіті (145,50 грн.), що підтверджено денним X-звітом за 18.03.2019, описом наявності готівки на місці проведення розрахунків 18.03.2019 та особистими поясненнями продавця ОСОБА_2 від 18.03.2019;
3)                    продаж пива та алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці без статусу суб`єкта господарювання громадського харчування, суб`єкта господарювання з універсальним асортиментом товарів, а саме:
08.06.2017 продано 0,05 л коньяку «Перший Український» 3 зірки вмістом спирту 40% за загальну суму 11,00 грн.,
09.06.2017 продано 0,05 л горілки «Олександрія Пшенична міцна» вмістом спирту 40% на загальну суму 7,00 грн.,
11.06.2017 продано 0,1 л горілки «Кришталева» Олександрія вмістом спирту 40% на загальну суму 14,40 грн., що підтверджено фіскальними чеками з РРО заводський номер ПБ4101606899 фіскальний номер 3000104389, які передано позивачем до бази даних ДФС, а також наданим до перевірки рішенням Бердянського міського управління ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області від 11.04.2018 №277/1.3 про державну реєстрацію потужностей за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Морозова, 150б,  за особистим реєстраційним номером r- UА-08-21-559 .
Зазначені факти свідчать про порушення п. п. 1, 13  ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та ч. 6  ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
За результатами фактичної перевірки складено акт від 27.03.2019 за №0133/08/01/14/2537300149.
На підставі акту фактичної перевірки ГУ ДФС у Запорізькій області 16.04.2019 прийнято, зокрема, податкове повідомлення-рішення форми «С»  №0004681408, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 6800 грн.
Суд першої інстанції вважав, що контролюючим органом встановлено факт продажу алкогольних напоїв на розлив, яке відбулось у червні 2017 року, (більш ніж два роки тому),  проте в цьому випадку відсутня друга ознака, яка має визначальне значення для кваліфікації порушення, закріпленого в  ст. 15-3 Закону,  - споживання таких напоїв на місці, оскільки в ньому не вказано, з яких саме підстав перевіряючи дійшли висновку, що продаж алкогольних напоїв здійснювався для споживання кінцевим споживачем на місці.
Зважаючи на те, що контролюючим органом  не доведено, що не має місце продаж алкогольних напоїв на розлив (у тару покупця), який є різновидом роздрібної торгівлі, або що не відбувся продаж розфасованих у тару відповідного об`єму напоїв, а відбувся саме продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці, тобто  висновки  гуртуються виключно на припущеннях про те, що продавались алкогольні напої для вживання на місці, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Суд визнає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ГУ ДФС проведено фактично перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 30.05.2017 р. по 27.03.2019 р., результати якої викладно  в акті від 27.03.2019 р. за № 0133/08/01/14/2537300149 та якою  встановлено порушення позивачем п. п. 1, 13  ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та ч. 6  ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», які полягають у наступному:
1)  при продажу 0,1 л горілки «Провідниця» в пластиковому стакані на загальну суму 18,65 грн. розрахункову операцію на повну суму покупки не проведено через РРО та не видано фіскальний чек особі, яка отримала товар, що підтверджено особистими поясненнями продавця ОСОБА_2 від 18.03.2019;
2)  невідповідність готівки на місці проведення розрахункових операцій (135,50 грн.) сумі готівки, яка міститься в денному звіті Х-звіті (145,50 грн.), що підтверджено денним X-звітом за 18.03.2019, описом наявності готівки на місці проведення розрахунків 18.03.2019 та особистими поясненнями продавця ОСОБА_2 від 18.03.2019;
3)  продаж пива та алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці без статусу суб`єкта господарювання громадського харчування, суб`єкта господарювання з універсальним асортиментом товарів, а саме: 08.06.2017 р. продано 0,05 л коньяку «Перший Український» 3 зірки вмістом спирту 40% за загальну суму 11,00 грн., 09.06.2017 р. продано 0,05 л горілки «Олександрія Пшенична міцна» вмістом спирту 40% на загальну суму 7,00 грн., 11.06.2017 р. продано 0,1 л горілки «Кришталева» Олександрія вмістом спирту 40% на загальну суму 14,40 грн., що підтверджено фіскальними чеками з РРО заводський номер ПБ4101606899 фіскальний номер 3000104389, які передано позивачем до бази даних ДФС, а також наданим до перевірки рішенням Бердянського міського управління ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області від 11.04.2018 №277/1.3 про державну реєстрацію потужностей за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Морозова, 150б,  за особистим реєстраційним номером r- UА-08-21-559.
На підставі акту перевірки контролюючим органом 16.04.2019 р. прийнято, зокрема, податкове повідомлення-рішення № 0004681408 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6800 грн. за порушення ч. 6 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
Як зазначено вище, підставою для застосування штрафних санкцій є встановлення контролюючим органом  продаж позивачем як особою, яка не має статусу суб`єкта господарювання громадського харчування та суб`єкта господарювання з універсальним асортиментом товарів, пива та алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці.
Судом встановлено, що основним видом економічної діяльності фізичної особи-підприємця   ОСОБА_1 є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює діяльність магазині, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , має ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, реєстраційний номер 2018-08-22-64-53261, строком дії  з 01.07.2018 р. по 01.07.2019 р. 
Спірним є питання наявності складу правопорушення в діях позивача.  
Надаючи оцінку правомірності застосування до позивача штрафних санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням, суд виходить з наступного.
На думку відповідача, позивач допустив порушення, передбачене частиною 6 статті 15-3   Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 р. №   481/95-ВР (далі – Закон № 481), відповідно до якої продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.
Наказом Міністерства економіки України від 09.10.2006 р. № 309 «Про внесення змін до деяких наказів» поняття «громадське харчування» замінено на поняття «ресторанне господарство». 
Згідно з абзацом десятим частини другої статті 17  Закону № 481  до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 15-3  цього Закону  у розмірі 6800 гривень.
За приписами статті 11 Закону № 481 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розлив  пива  здійснюється  виключно  у  передбачені  діючими стандартами  скляну  тару,  металеві  банки із харчового алюмінію, полімерні  пляшки  ПЕТФ,  сувенірні  пляшки та художньо оформлений посуд  із скла, глазурованої кераміки, а також у алюмінієві бочки, бочки  із  нержавіючої  сталі  (кеги)  та  інші види тари згідно з чинною  нормативною  документацією. 
Розлив  алкогольних  напоїв,  крім  продукції,  зазначеної  у частині  другій  цієї  статті, здійснюється виключно у передбачену діючими стандартами скляну тару, бляшанки із харчового алюмінію, а також  у  сувенірні пляшки та художньо оформлений посуд із скла чи 
глазурованої  кераміки. Розлив алкогольних напоїв, крім продукції, зазначеної   у  частині  другій  цієї  статті,  з  вмістом  спирту етилового понад 8,5% об`ємних одиниць здійснюється виключно у тару (посуд)  місткістю  0,05 л, 0,1 л, 0,18 л, 0,2 л, 0,25 л, 0,275 л, 0,33 л, 0,35 л, 0,37 л, 0,375 л, 0,4 л, 0,45 л, 0,5 л, 0,61 л, 0,7 л,  0,75  л,  1,0 л і більше.
Роздрібна торгівля алкогольними напоями на час виникнення спірних правовідносин (червень 2017 р.) регулювалась  Правилами роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затвердженими  постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 1996 року №854  (далі - Правила), які втратили чинність 20.12.2019 р.
Відповідно до абзацу 2 пункту 2 Правил роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється через спеціалізовані підприємства, в тому числі фірмові, спеціалізовані відділи (секції) підприємств з універсальним асортиментом продовольчих товарів, а також заклади ресторанного господарства.
Продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці здійснюється тільки закладами ресторанного господарства та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів (пункт 22 Правил).
Зазначені норми законодавства встановлюють, що торгівля алкогольними напоями з метою їх споживання на місці дозволена лише суб`єктам господарювання, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів, недотримання таких умов є підставою для застосування штрафних санкцій у розмірі визначеному Законом.
Разом з тим, оскільки в акті про результати фактичної перевірки  не зазначено, як саме було встановлено факт продажу алкогольних напоїв  на розлив для споживання на місці, зокрема, кому алкогольні напої  реалізовані, не наведено доказів споживання алкогольних напоїв та пива на місці, суд доходить до висновку, що в такому випадку відсутнє порушення позивачем вимог  ст. 15-3 Закону № 481.
Суд погоджує висновок суду першої інстанції, що встановлення факту продажу алкогольних напоїв  без доведення факту   споживання таких алкогольних напоїв на місці не може вказувати на наявність порушення частини 6 статті 15-3 Закону № 481.
В акті фактичної перевірки не відображено, що продаж алкогольних напоїв на розлив здійснювався у приміщенні магазину, в якому наявні будь-які спеціально обладнані місця для споживання алкогольних напоїв одразу після їх придбання (столи, стільці), а також наявність посуду, в якому неможливо придбати такі напої «на винос».
Відповідачем  не доведено, що не має місце продаж алкогольних напоїв на розлив (у тару покупця), який є різновидом роздрібної торгівлі,  а відбувся саме продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці.
Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що всі висновки контролюючого органу  грунтуються  виключно на припущеннях.
А за відсутності доведення контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень відповідно ч. 2 ст. 77 КАС України  правомірності свого рішення є правильним висновок суду першої інстанції про протиправність застосування штрафних санкцій на підставі ч. 2 ст. 17 Закону № 481.
Приведені висновки спростовують доводи відповідача, що фіскальні чеки та бази даних АС «Податковий блок» є підтвердженням факту продажу позивачем алкогольних напоїв для його споживання саме на місці, оскільки останній може підтверджувати лише факт продажу алкогольного напою, проте не факт споживання його на місці реалізації.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Представником позивача подана заява про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Суд вважає, що заява позивача про  стягнення  витрат  на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. має бути  задоволена з наступних підстав.
                              За приписами ч. 2  ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
                   Відповідно до ч. 5  ст 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
                      Згідно з ч. 6  ст. 134 КАС України  у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
                    Суд вказує,  що обсяг,  види та вартість правничої допомоги є співмірними з урахуванням складності справи та часу, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягу, розмір понесених позивачем витрат підтверджений належними доказами, а саме додатковою угодою до договору про надання правової допомоги, рахунком  на оплату актом виконаних робіт (послуг), платіжними документами про оплату професійної правничої допомоги.
Відтак, враховуючи, що до складу цих витрат включено й витрати на проїзд адвоката з м. Запоріжжя до Третього апеляційного адміністративного суду (м. Дніпро), суд визнає заявлену до відшкодування суду в розміру 3000 грн. обґрунтованою.
Оскільки предметом позову в цій справі є  рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308,   315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.07.2019 р. в справі № 280/3249/19 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.07.2019 р. в справі № 280/3249/19  за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у  Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 10.02.2020 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 11.02.2020 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко