УХВАЛА

18 лютого 2020 року
Київ
справа №500/1571/19
адміністративне провадження №К/9901/2151/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Чиркіна С.М., 
суддів:                     Стародуба О.П., Шарапи В.М., 
перевіривши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 у справі № 500/1571/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, стягнення на користь позивача коштів,
ВСТАНОВИВ:
У 2019 році фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Тернопільській області (далі - відповідач), в якому просила:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 25.07.2018 № ТР 914/415/АВ/ТД-ФС, якою накладено адміністративне стягнення - штраф у розмірі 111 690,00 грн;
- стягнути з відповідача незаконно стягнуті кошти в розмірі 667 26,25 грн;
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 позов задоволено частково:
- визнано протиправною та скасовано постанову відповідача від 25.07.2018 № ТР 914/415/АВ/ТД-ФС про накладення на позивачку штрафу в розмірі 111 690,00 грн;
- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 апеляційну скаргу відповідача задоволено:
- рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 в частині задоволення позову про визнання протиправною та скасування постанови відповідача № ТР 914/415/АВ/ТД/-ФС про накладення штрафу на позивачку у розмірі 111 690,00 грн скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено;
- у решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 залишено без змін.
17.01.2019 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга відповідача, надіслана 14.01.2019, в якій скаржник просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 і залишити в силі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.09.2019.
Ухвалою Верховного Суду від 27.01.2020 касаційну скаргу залишено без руху в зв`язку з несплатою судового збору. Скаржнику надано строк на усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання цієї ухвали.
На виконання вимог ухвали від скаржника 14.02.2020 надійшло платіжне доручення від 12.02.2020 №    0.0.1613148453.
За приписами частини третьої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, визначений судом, вона вважається поданою у день її первинного подання до адміністративного суду.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд встановив, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, з огляду на таке.
За приписами частини двадцятої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Згідно з пунктом 6 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, віднесено до категорії справ незначної складності.
Станом на 01.01.2019 встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1921,00 грн.
Предметом оскарження у даній справі є постанова від 25.07.2018 № ТР 914/415/АВ/ТД-ФС про накладення на позивачку штрафу в розмірі 111 690,00 грн. Зазначена у постанові сума не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, в контексті вимог частини двадцятої статті 4, пункту 6 частини шостої статті 12 та статті 262 КАС України справа відноситься до справ незначної складності.
За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Посилання скаржника на положення підпункту "б" пункту 2 частини п`ятої    статті 328 КАС України    є безпідставним, оскільки скаржником не зазначено, які саме обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням у справі №    500/1571/19, підлягають спростуванню та не вказано в якій справі таке спростування здійснюється (здійснюватиметься).
Інші обґрунтовані посилання на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.
Таким чином, касаційною скаргою оскаржується судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню. 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи, що оскаржуване судове рішення прийнято у справі незначної складності, передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткові обставини відсутні, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
Цей висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), враховуючи особливий характер функції Верховного Суду як суду касаційної інстанції, Суд може визнати, що процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення від 19.12.1997 у справі "Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії").
Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 у справі № 500/1571/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, стягнення на користь позивача коштів.
Надіслати скаржнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя - доповідач:                                                   С. М. Чиркін

Судді:                                                                       О.П. Стародуб

                                                                                В.М. Шарапа