Справа № 132/2328/19
Провадження № 22-ц/801/349/2020
Категорія: 77
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року	Справа № 132/2328/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Оніщука В.В.
суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,
за участю секретаря судового засідання Богацької О.М., 

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Державне підприємство Виробниче об`єднання «Карпати»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства Виробниче об`єднання «Карпати» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2019 року, постановлене у складі судді Сєліна Є.В., в залі суду,
встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного підприємства Виробниче об`єднання «Карпати» про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 працюючи контролером якості (3-го розряду) відділу якості ДП «ВО «Карпати», був увільнений (звільнений від виконання посадових обов`язків) із збереженням місця роботи (посади) та середнього заробітку в зв`язку із призовом на військову службу з 12.11.2017 року. В подальшому, 02.05.2019 року ним був укладений контракт з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу та відповідно до наказу начальника Озброєння Збройних Сил України (по особовому складу) від 02.05.2019 р. № 39 прийнято на військову службу за контрактом на посаду начальника служби пального і мастильних матеріалів матеріально-технічного забезпечення 48-го арсеналу Озброєння Збройних Сил України. В зв`язку з укладенням контакту, він 04.06.2019 р. звернувся із заявою до керівництва ДП «ВО «Карпати», в якій повідомив про дану обставину та просив зберегти за ним місце роботи, посаду і середній заробіток на підприємстві під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, що передбачено ч.3 ст.119 КЗпП України, однак керівництво ДП «ВО «Карпати» прийняло рішення про звільнення його на підставі п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку із вступом на військову службу, про що був виданий наказ від 04.06.2019р. № 2642-к «Про припинення трудового договору», яким було порушено його права, передбачені ч.3 ст.119 КЗпП України. 
За вказаних обставин ОСОБА_1 звернувшись в суд із вказаним позовом, просив визнати протиправним та скасувати наказ ДП «ВО «Карпати» від 04.06.2019 р. № 2642-к «Про припинення трудового договору»; поновити його на роботі на раніше займаній посаді; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.06.2019 р. по день поновлення на роботі.
Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Карпати» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Карпати» Втерковського Д.Д. № 2642-к від 04 червня 2019 року в частині звільнення ОСОБА_1 - контролера якості (3 розряду), за п.3 ст.36 КЗпП України (у зв`язку із вступом на військову службу) з 01 травня 2019 року.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді контролера якості (3 розряду) Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Карпати» з 01 травня 2019 року.
Стягнуто з Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Карпати» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 червня по 08 листопада 2019 року у розмірі 59285,60грн., без врахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, Державне підприємство «Виробниче об`єднання «Карпати» подало апеляційну скаргу, у якій зазначає, що позивач уклав контракт про проходження військової служби на час відсутності особливого періоду після закінчення періоду строкової військової служби за призовом, а тому у роботодавця відсутні підстави для збереження за позивачем робочого місця та середнього заробітку. 
У апеляційній скарзі Державне підприємство «Виробниче об`єднання «Карпати» просить рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і просить залишити апеляційну скаргу державного підприємства «Виробниче об`єднання «Карпати» без задоволення, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2019 року залишити без змін.
В судовому засіданні представник Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Карпати» апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені в ній обставини.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до запису №01 в трудовій книжці серії АН № 394020, заповненій 13.02.2017 р. відділом персоналу ДП «ВО «Карпати», на підставі наказу № 751-к від 10.02.2017р. був з 13.02.2017 р. прийнятий на роботу на посаду контролера якості третього розряду відділу якості. 
Згідно наказу № 2642-к від 04.06.2019 р. (запис в трудовій книжці за порядковим № 02), позивач ОСОБА_1 звільнений з 01.05.2019 р. у зв`язку із вступом на військову службу п.3 ст.36 КЗпП України.
З наданої копії Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, який набрав чинності 02.05.2019р., вбачається, що позивач ОСОБА_1 уклав строковий контракт з Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки начальника Озброєння Збройних Сил України, де взяв на себе зобов`язання пройти військову службу у Збройних Силах України протягом одного року.
Відповідно до витягу із наказу начальника Озброєння Збройних Сил України в особі тимчасово виконуючого обов`язки начальника Озброєння Збройних Сил України полковника Стецюка В.І. від 02.05.2019 р. № 39, лейтенанта ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контактом осіб офіцерського складу на посаду начальника служби пального і мастильних матеріалів матеріально-технічного забезпечення 48 арсеналу Озброєння Збройних Сил України на один рік з 02.05.2019р. до 02.05.2020р.
Статтею 119 КЗпП України визначено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За змістом частини другої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію мирного часу (стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII був затверджений Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», який набрав чинності з дня його опублікування 18 березня 2014 року.
Таким чином, з 18 березня 2014 року в Україні почав діяти особливий період.
Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
Указом Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України від 15 січня 2015 року № 113-VII, який набрав чинності 20 січня 2015 року, оголошено проведення часткової мобілізації та доручено Кабінету Міністрів України перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду.
Рішень про переведення національної економіки України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав.
З урахуванням наведеного, за позивачем, який в особливий період був прийнятий на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві (установі, організації), в якому він працював на час укладення контракту, незалежно від підпорядкування та форми власності.
Із урахуванням встановлених обставин у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі з виплатою середнього заробітку у період проходження позивачем військової служби.
При вирішенні спору судом правильно застосовано положення статті 119 КЗпП України, статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та ухвалено законне й обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.
До подібного висновку про наявність правових підстав для скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення з роботодавця на користь працівника середнього заробітку за час проходження військової служби дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2018 року у справі № 682/1634/16-ц та у постанові від 13 листопада 2019 року по справі №495/6499/16-ц.
Доводи апеляційної скарги про те, що особливий період визначений Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на час звільнення позивача закінчився, а позивач уклав контракт про проходження військової служби у мирний час, не заслуговують на увагу, оскільки є власними міркуваннями представника відповідача та спростовуються вищенаведеними нормами матеріального права. 
Разом з тим, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначення судом першої інстанції розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Встановивши, що ОСОБА_1  звільнений з порушенням трудового законодавства, а тому підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахунок якого проведено місцевим судом у відповідності до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
Середньогодинна заробітна плата, відповідно до довідки ДП «Виробниче об`єднання «Карпати» становить 67,37 грн. з урахуванням податків та загальнообов`язкових платежів. Виходячи з цього розміру, середньоденна (годинна) заробітна плата за останні два місяці роботи, становить 538,96 грн.
Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 59285,60 грн, (538,96грн. /середньоденна заробітна плата/ х 110дн. /робочих дня вимушеного прогулу/) з відрахуванням податків та обов`язкових платежів.
Разом з тим, суд першої інстанції зробивши розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу із врахуванням податків та загальнообов`язкових платежів, безпідставно зазначив у рішенні, що вказана сума підлягає стягненню без врахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. 
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, рішення суду інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зміні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Виробниче об`єднання «Карпати» задовольнити частково.
Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити.
Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Карпати» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 червня по 08 листопада 2019 року у розмірі 59285,60грн., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
В іншій частині рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:   /підпис/ В.В. Оніщук

Судді:         /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду 24.02.2020 
Помічник голови суду                                                                О.П. Маняк