Постанова
Іменем України
 
04 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 671/1558/18
провадження № 61-15487св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,
 
учасники справи:
заявник - Волочиська міська об`єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради Хмельницької області,
заінтересовані особи: Волочиська районна державна адміністрація Хмельницької області, Державна фіскальна служба України Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за заявою Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області про визнання спадщини відумерлою та передачу нерухомого майна в комунальну власність, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
за касаційною скаргою Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 травня 2019 року у складі судді Бабій О. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 липня 2019 року у складі колегії суддів:  Грох Л. М., Костенка А. М., Спірідонової Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2018 року Волочиська міська об`єднана територіальна громада 
в особі Волочиської міської ради Хмельницької області звернулась до суду з указаною заявою, в якій просила визнати спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 , що складається з житлового будинку                АДРЕСА_1 , відумерлою та передати у комунальну власність Волочиської міської ради Хмельницької області.
 
Заява мотивована тим, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, проте спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку, немає, а тому заявник просить визнати її відумерлою. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції. 
Волочиський районний суд Хмельницької області рішенням від 06 травня           2019 року у задоволенні заяви Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області відмовив.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відносини спадкування майна ОСОБА_3 виникли 22 травня 1989 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме ЦК Української РСР 1963 року, яким не передбачений порядок визнання спадщини відумерлою. Якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави в силу закону з моменту відкриття спадщини (пункт 5 частини першої статті 555 ЦК Української РСР 1963 року). 
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Хмельницький апеляційний суд постановою від 23 липня 2019 року рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 06 травня  2019 року залишив без змін. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ЦК УРСР 1963 року не передбачав можливість набуття органами місцевого самоврядування права на спадкове майно в порядку визнання спадщини відумерлою, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив Волочиській міській об`єднаній територіальній громаді в особі Волочиської міської ради у задоволенні заяви. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї, їх узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій 12 серпня 2019 року до Верховного Суду,                    Волочиська міська об`єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради Хмельницької області просить скасувати рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 травня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 липня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким  заяву задовольнити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального права, зокрема, статті 1277 ЦК України (у редакції Закону 2004 року), статей 555, 560 ЦК Української РСР (у редакції Закону 1963 року). Крім того, суди не врахували вимоги пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (у редакції Закону 2004 року).
 
Неоднозначною також є судова практика розгляду справ даної категорії  Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховним Судом, а тому існують підстави для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду. 
 
12 вересня 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу, мотивований тим, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 частини першої статті 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.
 
Отже, норми пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР.
 
При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.
 
Підстави для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду є незаконною та безпідставною, адже заявник не довів підстав такої передачі, які передбачені статтею 403 ЦПК України.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Волочиського районного суду Хмельницької області.
 
28 серпня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм  матеріального 
права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи встановлені судами
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 (довідка КП Волочиське районне БТІ № 218 від 24 липня 2018 року).
 
Згідно із заповітом, складеним 19 листопада 1987 року, все своє майно              ОСОБА_3 заповіла дочці - ОСОБА_2 та сестрі – ОСОБА_5 .
 
Відповідно до довідки Волочиської державної нотаріальної контори № 654/01-16 від 18 квітня 2019 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась.
 
Згідно з довідками Волочиської міської ради № 292 від 11 вересня 2018 року та № 293 від 11 вересня 2018 року, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день своєї смерті проживала одна в с. Авратин Волочиського району Хмельницької області, осіб, які в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вступили в оперативне управління або володіння майном ОСОБА_3 , немає.
 
Згідно з довідкою Волочиської міської ради № 294 від 11 вересня 2018 року, на даний час житловим будинком АДРЕСА_1 користується ОСОБА_1 , постійно проживає за вказаною адресою разом зі своєю сім`єю.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Спадкові відносини регулюються ЦК України, Законом України «Про нотаріат», Законом України «Про міжнародне приватне право» та іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. 
Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України.
Відповідно до частини першої та третьої статті 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Норми пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за якими ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, необхідно розуміти таким чином, що правила Книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК Української РСР.
З метою єдності правозастосовної практики і уникнення колізій щодо спадкування державою (стаття 555 ЦК Української РСР) та переходу спадщини, визнаної судом відумерлою, у власність територіальної громади (стаття 1277 ЦК України), правила абзацу 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України необхідно застосовувати, якщо спадщина відкрилась після 01 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК Української РСР. Таким чином, сплив однорічного строку, встановленого частиною другою статті 1277 ЦК України та абзацу 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 01 липня 2003 року.
Враховуючи вищевказане, встановивши, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до набрання чинності ЦК України, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області, оскільки до цих правовідносин підлягають застосуванню норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме ЦК Української РСР 1963 року, яким не передбачалась можливість визнання спадщини відумерлою та перехід прав і обов`язків від спадкодавця до органу місцевого самоврядування.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду:                        від 17 жовтня 2019 року у справі № 671/1656/17, провадження № 61-5099св18; від 21 жовтня 2019 року у справі № 671/1153/18-ц, провадження № 61-5353св19; від 11 листопада 2019 року у справі № 671/24/19, провадження № 61-8643св19.
Підстави передбачені статтею 403 ЦПК України для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду відсутні.
Аргументи касаційної скарги про те, що правила статті 1277 ЦК України про відумерле майно мають застосовуватися до спадщини, яка відкрилася до             01 січня 2003 року та не була прийнята ніким із спадкоємців, що мають право на спадкування відповідно до норм ЦК Української РСР, є безпідставними, оскільки зводяться до неправильного розуміння заявником вимог законодавства та власного тлумачення норм матеріального права. Такі аргументи оцінені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ                  від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає  касаційну  скаргу  без  задоволення,  а  рішення  судів першої та апеляційної інстанцій  без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги  без  задоволення,  а  оскаржуваних судових рішень без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради залишити без задоволення.
 
Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 травня                2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 липня 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                А. Ю. Зайцев
                                                                                                            
                                                                                                            Є. В. Коротенко
 
                                                                                                            В. П. Курило