Справа № 466/6196/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б. 
Провадження № 22-ц/811/3530/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 січня 2020 року м.Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ванівського,
суддів : Мельничук О.Я., Шеремети Н.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ТзОВ «ВЕЛЛФІН» - адвоката Петришин Анни Миколаївни на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 24 вересня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, - 

в с т а н о в и в :

В липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" звернулось в суд із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики на загальну суму 33359,20 грн. та стягнення судових витрат у розмірі 1921,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що, ТзОВ "ВЕЛЛФІН" є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН", які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua (надалі Правила). 14 липня 2016 року відповідач, у встановленому п.п. 4.1, 4.2. Правил порядку, оформив заявку для отримання позики, на підставі якої між ТзОВ "ВЕЛЛФІН" та відповідачем було укладено договір позики № 54974, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 800,00 грн. строком на 16 днів зі сплатою процентів за користування кредитом. Зазначає, що реєстрація відповідача на сайті ТзОВ "ВЕЛЛФІН", подання відповідачем заповненої заявки на отримання позики та її підтвердження ТзОВ "ВЕЛЛФІН" у передбачений Правилами спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що відповідач підтвердив свою згоду з усіма істотними умовами отримання позики, а укладений та підписаний між сторонами договір в електронній формі в силу приписів статтей 6,627 ЦК України,ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. Посилаючись на те, що відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого станом на 25.07.2019 утворилася заборгованість за договором позики в розмірі 33359,20 грн. та складається з: 800,00 грн. - основного боргу, 16841,20 грн. - заборгованості за відсотками, 15718,00 грн. - заборгованості за простроченими відсотками. Враховуючи відмову ОСОБА_1 сплатити заборгованість у добровільному порядку, ТзОВ "ВЕЛЛФІН" вимушено звернутись до суду з даним позовом.
Заочним Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2019 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовлено за безпідставністю. 
Рішення суду оскаржує ТзОВ "ВЕЛЛФІН" в особі представника Петришин А.М..
Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви. 
В обгрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ "Веллфін", судом першої інстанції не враховано, що позивач є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядженням Нацкомфінпослуг №2606 від 27.10.2015 зареєстровано в реєстрі фінансових установ за №16103225). 14 липня 2016 року між сторонами у справі укладено договір позики №54974 в електронній формі. Позивачем обґрунтовано порядок укладення договору за встановленими правилами та нормами Закону України "Про електронну комерцію", з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а не електронного цифрового підпису за Законом України "Про електронний цифровий підпис", як безпідставно зазначено в оскаржуваному рішенні. У порядку встановленому п. 1.4. договору позики товариством "Веллфін" перераховано суму позики на картковий рахунок відповідача, що підтверджується листом ТОВ ФК "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" вих. 4158-ВП від 28.06.2019, що в розумінні чинного законодавства, яке регулює порядок здійснення переказу коштів небанківськими фінансовими установами, є належним та допустимим доказом в підтвердження перерахування позивачем грошових коштів відповідачу. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин норми Закону України "Про електронний цифровий підпис".
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН", суд першої інстанції, виходив з того, що встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами не підтверджують факту укладення між сторонами договору, який є підставою позову та в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено умови договору, позивачем не доведено надання відповідачу позики на умовах вказаних у договорі, підстав користування відповідачем грошовими коштами, а тому вважав заявлений позов не обґрунтованим і безпідставним.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ТОВ "ВЕЛЛФІН"  є юридичною особою, яка діє на підставі Статуту та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження № 2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. 
Основним видом діяльності ТОВ "ВЕЛЛФІН" є кредитування, що підтверджується випискою є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Наказом директора ТОВ "ВЕЛЛФІН" № 2-1 від 27 жовтня 2015 року затвердженні Правила надання грошових коштів у вигляді позики, які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua.
Згідно із пунктами 4.1., 4.2. Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформляє заявку на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.
Відповідно до пунктів 6.1., 6.2. Правил у разі прийняття товариством позитивного рішення про надання позики, товариство направляє заявнику на підписання договір про отримання позики. Договір направляється шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену заявником у заяві. Договір позики із заявником укладається на умовах та в порядку визначеному цими правилами.
У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС- повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, з розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики (пункт 6.3. Правил). У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті (пункт 6.4. Правил). Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету (пункт 6.7. Правил).
Пунктами 6.10., 6.11., 6.12. Правил визначено, що товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики, на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами; датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.
Встановлено, що позивач ТОВ "ВЕЛЛФІН" свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач приєднався до Правил надання грошових коштів у вигляді позики, розміщених на сайті ТОВ "ВЕЛЛФІН", оформив заявку та отримав грошові кошти у вигляді позики на платіжну картку від ТОВ "ВЕЛЛФІН", які не повернув у строк та в порядку, що встановлені договором.  
На підтвердження укладення договору позики позивачем надано копію договору № 54974 від 14 липня 2016 року, який оформлений сторонами в електронній формі, роздруківку заявки з офіційного веб-сайті товариства https://creditup.com.ua., лист від 14 липня 2016 року про перерахування коштів на платіжну картку ОСОБА_1 через платіжну систему "WAYFORPAY".
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Згідно із  ст. 638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до  ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно із ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).
Законом України "Про електронну комерцію" встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст. 3 цього Закону "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 2 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію".
Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Встановлені колегією суддів фактичні обставини у справі свідчать про те, що Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ "ВЕЛЛФІН" перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 
Встановлено, що 14 липня 2016 року відповідач у порядку, встановленому пунктами 4.1, 4.2. Правил надання  коштів у вигляді позики, оформив на сайті ТОВ "ВЕЛЛФІН" заявку для отримання позики у розмірі 800 грн. шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних  банківської картки, на яку просить перерахувати кошти.
ТОВ «ВЕЛЛФІН» в порядку встановленому п. 1.4 договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 800,00 грн., що підтверджується повідомленням від 28.06.2019 року ТОВ ФК "ВЕЙ ФОР ПЕЙ", яке надає ТОВ "ВЕЛЛФІН" технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року.
Між сторонами досягнуто  згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до укладеного між сторонами договору позики № 54974 від 14 липня 2016 року позичальник ОСОБА_1 отримав кошти у розмірі 800 грн.  на умовах строковості, зворотності, платності строком на 16 днів.
Доказом підтвердження отримання коштів є лист від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 28.06.2019р., у якому зазначається сума коштів, власник картки, марка картки, код авторизації, номер транзакції в системі.
Пунктом 1.5 договору позики передбачено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться наступним чином: розмір основних процентів складає: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2. цього договору; 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений  в п. 1.2. цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань. Сума процентів за користування позикою нараховується в день погашення позики.
Сторони досягли згоди, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків - пункт 3.1. договору.
Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 30 липня 2016 року в сумі 1058 грн., з яких 258,00 грн. - сплата процентів за користування позикою за період 14 липня 2016 року по 30 липня 2016 року.
З матеріалів справи, а саме з наданої позивачем довідки щодо заборгованості вбачається, що станом на 25 липня 2019 року за ОСОБА_1 обліковується заборгованість на суму 33359,20 грн., з яких 800  грн. - сума позики, 16841,20 грн. - заборгованість за відсотками, 15718,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 800 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 14.07.2016р. по 30.07.2016р. в сумі 258 грн.
Перевіряючи вимогу позивача в частині стягнення основних та додаткових процентів за користування позикою за період 31 липня 2016 року по 25 липня 2019 року в сумі 32301,20 грн. колегія суддів виходить з такого.
За положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики № 54974 від 14 липня 2016 року ТОВ "ВЕЛЛФІН", як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 30 липня 2016 року.
Таким чином, позикодавець ТОВ "ВЕЛЛФІН" відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 30 липня 2016 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. 
Досліджений колегією суддів розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою в сумі за період з 31 липня 2016 року по 25 липня 2019 року в сумі 32301,20грн., який виходить за межі строку кредитування.
Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем ТОВ "Веллфін" вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по основних та додаткових процентах за користування позикою за період з 31 липня 2016 року по 25 липня 2019 року є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення ст. ст. 263, 264 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, з характером спірних правовідносин належним чином не визначився та дійшов помилкового висновку про відмову у позові ТОВ "Веллфін". 
Отже, обставини на які посилається позивач в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального права знайшли своє підтвердження. 
Неправильне застосування судом першої інстанції зазначених норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового рішення про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" про стягнення боргу за договором позики, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" заборгованість за договором позики в сумі 1058 грн. В іншій частині вимог ТОВ "Веллфін" слід відмовити.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки позов ТОВ "Веллфін" підлягає частковому задоволенню (3,17%), тому за положеннями частини 3 статті 141 ЦПК України понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати (судовий збір) підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 60,92грн..
Керуючись  ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ТзОВ «ВЕЛЛФІН» - адвоката Петришин Анни Миколаївни задовольнити частково.
Заочне рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 24 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" (код ЄДРПОУ 39952398, місцезнаходження: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48) заборгованість за договором позики в сумі 1058 грн..
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" (код ЄДРПОУ 39952398, місцезнаходження: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48)судовий збір в сумі 60,92 грн..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанову складено і підписано 23 січня 2020 року.

Головуючий                                                 О.М.Ванівський 

Судді                                                         О.Я.Мельничук

                                                        Н.О.Шеремета