ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року	Львів	Справа № 460/2334/19 пров. № 857/14124/19	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Ільчишин Н.В.,
                                                                                             Пліша М.А.,
секретаря судового засідання                                            Максим Х.Б., 
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Зозуля Д.П.), ухвалене за правилами спрощеного позовного, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, в м.Рівному                 25 листопада 2019 року, повне судове рішення складено 25 листопада 2019 року, у справі №460/2334/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

20.09.2019 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - Управління), просила: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована в травні 2011 року на суму пенсії 103 590,85 грн. згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з червня 2011 року по лютий 2019 року на суму пенсії 103 590,85 грн. згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована ОСОБА_1 у 2011 році на суму пенсії 103 590,85 грн.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період із жовтня 2011 року по лютий 2019 року на суму пенсії 103 590,85 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статті 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії), при цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. Суд першої інстанції вказав, що виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Суд першої інстанції зазначив, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Суд першої інстанції зауважив, що спір у цій справі стосується нарахування компенсації на суму нарахованої, але несвоєчасно виплаченої пенсії, а тому спірні відносини не охоплюються дією Закону України «Про гарантії держави з виконання судових рішень» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» від 03.09.2014 №440.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач не був позбавлений можливості звернутись за захистом своїх прав з вересня 2013 року у разі незгоди з способом виконання відповідачем рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 29.07.2010, яке набрало законної сили 21.04.2011. Скаржник зазначив, що рішення суду першої інстанції виконано Управлінням, що підтверджено розпорядженням про перерахунок пенсії, підстави для виплати компенсації у зв`язку з порушенням виплати пенсії за період з жовтня 2011 року по лютий 2019 року відсутні. Скаржник вказує, що не є належним відповідачем у справі, оскільки рішення виконано Управлінням в межах наданих повноважень. Крім того, зазначає, що виплата коштів за рішенням суду носить разовий характер і не підлягає індексації. Звертає увагу, що позивачем не правильно застосований індекс інфляції, а тому неправильно здійснено розрахунок компенсації. 
Учасники справи в судове засідання не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію по інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з аварією на Чорнобильській АЕС.
Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 29.07.2010 у справі №2-183-2010, яке набрало законної сили 21.04.2011, задоволено частково позов ОСОБА_1 , зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Зарічненському районі провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 22 травня 2008 року відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по ІІІ групі інвалідності в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, з послідуючим перерахунком розміру вказаної пенсії, в зв`язку зі змінами розміру мінімальної пенсії за віком та провести виплату. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.13-14).
На виконання судового рішення, Управління здійснило відповідний перерахунок пенсії позивачеві у сумі 103590,85 грн., що підтверджується розпорядженням від 25.08.2011 №120011 та протоколом від 19.09.2011 (а.с.31-33).
Фактичну виплату пенсії здійснено у березні 2019 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 (а.с.17).
Сторонами факт повної виплати ОСОБА_1 заборгованості за зазначеним рішенням суду станом на дату розгляду справи судом першої інстанції не заперечується.
12.08.2019 ОСОБА_1 звернулася в Управління з заявою про нарахування та виплату компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії відповідно до постанови Зарічненського районного суду Рівненської області від 29.07.2010 (а.с.21).
Листом від 15.08.2019 №1524/02.9 Управління повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати компенсації, оскільки сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких сплачується компенсація. Крім того, повідомлено, що виплата коштів, нарахованих на виконання судових рішень, проводилась Державною казначейською службою України (а.с.19).
Вважаючи таку відмову Управління протиправною, ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV частиною 2 статті 46 якого встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (далі - Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).
Відповідно до статті 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). 
Згідно з пунктом 1 Порядку № 159 дія такого поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). 
Відповідно до статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.
Пунктом 2 Порядку № 159 встановлено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. 
Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат) (пункт 3 Порядку № 159).
Таким чином, дія зазначених нормативних положень поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). 
Основною умовою для виплати особі передбаченої статтею 46 Закону №1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 (справа №336/4675/17), від 21.06.2018 (№523/1124/17), від 03.07.2018 (справа № 521/940/17), від 19 вересня 2019 року (справа № 522/9778/16-а), від       15 серпня 2019 року (справа №674/24/17), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року (справа № 759/9631/17).
Відповідно до статті 3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно з пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. 
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5 Порядку № 159).
Відповідно до пункту 7 Порядку № 159 компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, зокрема, коштів Пенсійного фонду.
Отже, нормативно передбачено різні джерела виплати компенсації. Щодо Пенсійного фонду України, то компенсації можуть виплачуватися як за рахунок коштів самого Фонду, так і за рахунок коштів, що спрямовуються на ці цілі з бюджету. 
При цьому, правове значення має те, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, коли такий виплачений. Саме ці обставини є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Разом з тим, право на компенсацію втрати частини грошових доходів особа набуває у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованих сум.
Слід також зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, такі спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Крім того, використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
В межах спірних правовідносин нарахування та виплата позивачу пенсії відбулась у зв`язку із прийняттям пенсійним органом відповідного розпорядження на виконання судового рішення.
Правомірність відмови у нарахуванні та виплаті компенсації за втрату частини доходу скаржник аргументує тим, що сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підлягає під визначення доходів, передбачених Законом №2050-ІІІ, однак такі аргументи на переконання суду апеляційної інстанції є безпідставними, оскільки кошти, нараховані відповідачем на користь позивача при перерахунку пенсії за рішенням суду, входили в структуру пенсійних виплат позивача, такі нараховані в результаті відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії, а тому не можуть вважаться доходом, який має разовий характер.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17), від 08 серпня 2019 року (справа №638/19990/16-а), від         19 грудня 2019 року (справа №522/1189/17).
Щодо аргументів скаржника, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не є належним відповідачем у справі, оскільки виплату нарахованих пенсій за рішенням суду здійснює Державна казначейська служба України та її територіальні органи, то суд апеляційної інстанції зауважує, що обов`язок по розрахунку та виплаті компенсації покладається саме на орган, який вчасно не виплатив особі дохід.
Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 29.07.2010 у справі №2-183-2010, яке набрало законної сили обов`язок нарахування (перерахунку) та виплати пенсії покладено на органи пенсійного фонду, а не на органи казначейства України, а тому позивач не може нести фінансові втрати через неналежне виконання своїх обов`язків відповідачем. Саме Пенсійний фонд України та його територіальні органи, є суб`єктами владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій.
Щодо покликання скаржника на Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що межах спірних правовідносин позивач просив нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованих сум пенсії, що врегульовано Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком №159, а не нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасне перерахування коштів за рішенням суду, що передбачено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440, а тому положення вказаних нормативно-правових актів до спірних правовідносин застосовані бути не можуть.
Щодо дотримання позивачем строків звернення з адміністративним позовом до суду, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що установлений КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність).
При цьому, доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які вказують на умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
З матеріалів справи встановлено, що позивач звернулась із позовом до суду у вересні 2019, підставою звернення до суду стала фактична виплата пенсії, перерахованої за рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 29.07.2010 у справі          №2-183-2010 без нарахування та виплати спірної компенсації у березні 2019 року, що і є відправним моментом в обчисленні дати, з якої позивачу стало відомо про те, що компенсація втрати частини доходів не нараховувалася та виплачена не була.
Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо протиправності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, щодо відмови нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.
Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що ні у позовній заяві, ні у рішенні суду першої інстанції не визначено індекс інфляції та не проведено обрахунок компенсації, а лише визначено часовий проміжок за який слід нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків виплати такої та вказано суму пенсії, яка отримана позивачем та підлягає компенсації, а тому аргументи скаржника щодо втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження пенсійного органу та невірне застосування індексу інфляції є безпідставними.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оскільки скаржник не оскаржує постанову суду в частині відмови в позові, а тому в силу приписів ст.308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності відмови відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі №460/2334/19 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України 

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 02.03.2020 згідно з ч.3 ст.321 КАС України