Постанова                                            
Іменем  України                                            
22 січня 2020 року
м. Київ
справа № 712/4057/16
провадження № 61-9036св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
представник ОСОБА_3  - ОСОБА_4 , 
третя особа - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Левицька Елеонора Антонівна, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 квітня 2017 року у складі судді: Троян Т. Є. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Карпенко О. В., Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.,
ВСТАНОВИВ:
1.        Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Левицька Е. А., про визнання договору купівлі-продажу недійсним, поділ майна подружжя та визнання права власності. 
Позовна заява мотивована тим, що в березні 2016 року йому стало відомо про те, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 18 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е. А. за реєстровим № 5222 продавець 
 ОСОБА_2  (його колишня дружина) передала, а покупець ОСОБА_3 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 .
Зазначав, що вказана квартира була придбана ОСОБА_2 у 2006 році під час перебування з ним у шлюбі. Однак він, як співвласник згоди на розпорядження спільним майном подружжя не надавав.
Крім того, ОСОБА_2 під час укладання договору купівлі-продажу подала нотаріусу неправдиві відомості, а саме підроблену довідку від 18 серпня 
2015 року № 6768, згідно якої у вказаній квартирі зареєстрованих на квартирному обліку осіб не має. Однак, він не звертався до відповідних служб із заявою про зняття його з реєстрації та залишається зареєстрованим у квартирі на час подання цього позову.
Вважаючи, що такими неправомірними діями порушене абсолютне його право власності та його безпідставно позбавлено належного йому майна, в якому він продовжує бути зареєстрований, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири 
АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та 
ОСОБА_3 18 серпня 2015 року за № 5222, як такий, що укладений внаслідок обману; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис від 18 серпня 2015 року № 10838468 про реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру 
АДРЕСА_1 . 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок укладення між відповідачами угоди купівлі-продажу квартири, не було порушено право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру 
АДРЕСА_1 , а крім того, позивачем не було надано на адресу суду об`єктивних доказів укладення оспорюваного договору внаслідок обману, що є в контексті вимог статті 230 ЦК України підставою для визнання правочину недійсним.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 17 жовтня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що у порушення вимог статті 60 ЦПК України 2004 року, яка покладає обов`язок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, проте позивачем не було надано об`єктивних доказів, які б підтверджували факт укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 18 серпня 2015 року за № 5222 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 внаслідок обману, що тягне за собою визнання вказаного правочину недійсним, як не було надано і об`єктивних доказів того, що довідка № 6768 від 18 серпня 2015 року, видана КП «Соснівська СУБ», на яку посилається позивач, є підробленою.
При цьому, суд апеляційної інстанції послався на те, що позивач 
ОСОБА_1 взагалі не є стороною вказаного договору, тому його посилання на статтю 230 ЦК України, як підставу для визнання правочину недійсним є необґрунтовані.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,                      ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції. 
У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року справу за позовом 
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Левицька Е. А., про визнання договору купівлі-продажу недійсним, поділ майна подружжя та визнання права власності призначено до судового розгляду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що під час укладення спірного договору купівлі-продажу позивачка подала нотаріусу неправдиві відомості, а саме підроблену довідку від 18 серпня 2015 року № 6768, відповідно до якої у вказаній квартирі зареєстрованих на квартирному обліку осіб немає. Вказана інформація суперечить відомостям у квартирній картці паспортного столу та відміткою у паспорті позивача. Саме тому вказаний договір суперечить вимогам, встановленим ЦК України та чинному законодавству у цілому та підлягає визнанню його недійсним.  
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У травні 2018 року до Верховного Суду надійшло заперечення ОСОБА_3 , подане представником - ОСОБА_4., на касаційну скаргу 
ОСОБА_1 , у якому він просив залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 із ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 09 листопада 2010 року.
У період перебування сторін у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 01 грудня 2006 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А. І. за реєстровим 
№ 8643 була придбана двокімнатна квартира 
АДРЕСА_1 , право власності якої було зареєстроване на ОСОБА_2 (а. с. 14, т. 1).
Відповідно до пункту 1.7 вказаного договору купівлі-продажу квартири на укладання цього договору була отримана згода іншого з подружжя покупця.
18 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири 
АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е. А. за реєстровим № 5222 (а. с. 126-127, 
т. 1).
2.        Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.  
Вимогами частин першої-третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.
За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.
За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не перевірив доводів позивача щодо застосування до спірних правовідносин статей 60, 65 СК України та підстав недійсності правочину, зазначених у статтях 203 та 215 ЦК України, про застосування яких за змістом позовної заяви посилався позивач, а обмежився лише висновком про те, що позивачем не було надано об`єктивних доказів, які б підтверджували факт укладення договору купівлі-продажу квартири 
АДРЕСА_1 , від 18 серпня 2015 року за № 5222 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 внаслідок обману, що могло бути підставою для визнання вказаного правочину недійсним.
При цьому суд апеляційної інстанції не з`ясував з урахуванням змісту позовної заяви та посилань позивача на порушення відповідачкою вимог 
статей 60, 65 СК України, у чому він вбачав обман, у чиїх діях і по відношенню до кого: з боку дружини при продажу їх спільного майна без згоди чоловіка, чи обман між сторонами правочину в контексті вимог статті 230 ЦК України.      
Отже, передчасним є висновок суду апеляційної інстанції про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.   
Враховуючи викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.
Відповідно до пункту 1 частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. 
Отже, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями  400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17 жовтня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
О. М. Осіян
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович