ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Постанова
Іменем України

Справа № 642/1989/19
Провадження № 22-ц/818/97/20
11 лютого 2020 року         
м. Харків
Харківський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого         – Сащенко І.С.
суддів          – Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.
за участю секретаря Іманвердізаде А.А.,
учасники справи :
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - Державний реєстратор юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сектору державної реєстрації права власності на нерухоме майно Печенізької районної державної адміністрації Гаспарян Гамлет Автікович,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3  в особі представника  ОСОБА_4  на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 11 липня 2019 року (суддя Грінчук О.П.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа - Державний реєстратор юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сектору державної реєстрації права власності на нерухоме майно Печенізької районної державної адміністрації Гаспарян Гамлет Автікович про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності,-

встановив:

У березні 2019 року  ОСОБА_1  звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та Печенізької районної державної адміністрації про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора. В обгрунтування вимог зазначала, що 01.09.2008 року між нею та ВАТ КБ «Надра» укладено договір надання споживчого кредиту №6/4/20/2008/840-К/2403, відповідно до умов якого вона отримала кредитні кошти в сумі 119325,56 доларів США зі сплатою відсотків 12,8 річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 25.08.2038 року. 
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 01.09.2008 року між нею та ВАТ КБ «Надра» укладено Іпотечний договір, згідно умов якого вона надала в іпотеку ВАТ КБ «Надра» нерухоме майно – квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , площею 72,4 кв.м., що належить їй на праві власності. 15.01.2011 року ВАТ КБ «Надра» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №6/4/20/2008/840-К/2403 від 01.09.2008 року, у задоволенні якого 14.03.2011 року відмовлено. 24.06.2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області рішення суду першої інстанції скасувала, позов ВАТ КБ «Надра» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» всю суму заборгованості за кредитним договором. У зв`язку із наявністю в ОСОБА_1 грошової заборгованості за кредитним договором, банк в особі ФГВФО виставив на електронні торги відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором, яке купив ОСОБА_2 
04.12.2018 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договори відступлення прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, згідно яких ПАТ КБ «Надра» передало ОСОБА_2 право вимоги за договорами кредиту та іпотеки від 01.09.2008 року, укладені з ОСОБА_1 , про що 06.12.2018 року ПАТ КБ «Надра» повідомив ОСОБА_1 листом. 
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.03.2019 року ОСОБА_1 , встановила, що 26.02.2019 року державний реєстратор Печенізької районної адміністрації Харківської області Гаспарян Г.А. зареєстрував право власності на вищевказану квартиру за ОСОБА_2 на підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором. Проте, п.5.3 Договору іпотеки №6/4/20/2008/980-І/2404 від 01.09.2008 року передбачений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому відсутнє застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. 
Крім того, державний реєстратор під час вчинення нотаріальних дій не перевірив отримання ОСОБА_1 вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором та всупереч положеннями, визначеними між іпотекодавцем та іпотекодержателем в договорі іпотеки зареєстрував право власності на предмет іпотеки за ОСОБА_2 
24.04.2019 року згідно ч.3 ст. 49 ЦПК України, позивачем змінено суб`єктний склад учасників даної справи, а саме: позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – державний реєстратор юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сектору державної реєстрації права власності на нерухоме майно Печенізької районної державної адміністрації Гаспарян Г.А. 
Представник позивача в судовому засіданні уточнений позов підтримала.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився.
Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 11 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме запис про право власності №30541341, вчинений 26 лютого 2019 року державним реєстратором юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сектору державної реєстрації права власності на нерухоме майно Печенізької районної державної адміністрації Гаспарян Г.А. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45792528 від 04 березня 2019 року про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 . 
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_5  в особі представника  ОСОБА_4  звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. 
Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно було прийнято докази позивача, які не можна вважати належними та допустимими. Крім того, судом порушено норми процесуального права щодо прийняття уточненої позовної заяви. Також судом не зазначено правових підстав для скасування державної реєстрації. Вказує на те, що ОСОБА_2 було надано державному реєстратору повний перелік документів, необхідних для реєстрації права власності, 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначала, що вона не містить жодного обґрунтованого доводу проти законності судового рішення.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси  у спосіб, визначений законами або договором.
Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що державний реєстратор здійснив реєстрацію права власності за іпотекодержателем на предмет іпотеки без дотримання вимог законодавства, не перевіривши наявність всіх законних підстав для здійснення такої дії. 
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Із матеріалів справи вбачається, що 01.09.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір №6/4/20/2008/840-К/2403, відповідно до умов якого вона отримала кредитні кошти в сумі 119 325,56 доларів США зі сплатою відсотків 12,8 річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 25.08.2038 року (а.с. 7-9).
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 01.09.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» укладено Іпотечний договір, згідно умов якого вона надала в іпотеку ВАТ КБ «Надра» нерухоме майно – квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , площею 72,4 кв.м., що належить їй на праві власності (а.с.10-11). 
15.01.2011 року ВАТ КБ «Надра» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №6/4/20/2008/840-К/2403 від 01.09.2008 року, у задоволенні якого рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14.03.2011 року відмовлено. 
24.06.2011 року постановою судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області рішення суду першої інстанції скасовано, позов ПАТ КБ «Надра» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Надра» суму заборгованості за кредитним договором (а.с.14-15).
04.12.2018 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір №6/4/20/2008/840-К/2403 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, укладеним 01.09.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 (а.с.16-17)
04.12.2018 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, укладеним 01.09.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с.18-19).
ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 листами повідомили ОСОБА_1 про зміну кредитора за кредитним договором № 6/4/20/2008/840-К/2403 від 01.09.2008 року (а.с.20, 21).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.03.2019 року встановлено, що 26.02.2019 року державний реєстратор Печенізької районної адміністрації Харківської області Гаспарян Г.А. зареєстрував право власності на квартиру – предмет іпотеки, що належала на праві власності ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , - за ОСОБА_2 на підставі вимоги, договору про відступлення прав за іпотечним договором, договором іпотеки №6/4/20/2008/980-І/2404 від 01.09.2008 року (а.с.23-24).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку»  іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку» )
Наявність заборгованості позивача за кредитним договором встановлена судовим рішенням та ОСОБА_1 не заперечується.
Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до  статті 37 Закону України «Про іпотеку»  іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.
Як було встановлено матеріалами справи, ОСОБА_2 набув прав вимоги за іпотечним договором, укладеним 01.09.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 .
Пунктом 4.4 Договору іпотеки, передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання іпотекодержатель має право реалізувати своє право іпотеки та звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному цим Договором. 
Статтею 5 Договору іпотеки №6/4/20/2008/980-І/2404 від 01.09.2008 року передбачено порядок задоволення вимог іпотекодержателя.
Зокрема, п.5.3 Договору іпотеки встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості сторін на передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».
При цьому в п. 5.4 вказаного договору зазначено, що іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.5.3 цього договору. 
Згідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 цього Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу.
ОСОБА_2 було обрано спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього.
Відповідно до ч. 4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
За частиною 3 статті 10  ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Згідно з п.61 Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25.12.2015 року для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Пунктом 1 ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.
Обов`язковою умовою для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, що перебуває в іпотеці, є подання заявником документу, що підтверджує перехід права власності на предмет іпотеки, в тому числі факту виконання відповідних умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість переходу права власності.
Оскільки пряме застереження про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя в договорі відсутнє, доказів про досягнення домовленості сторін на перехід права власності на предмет іпотеки відповідно до вимог п.5.3, зокрема договору про задоволення вимог іпотеко держателя у вказаний спосіб, відповідачем не надано, реєстрацію права власності на спірне майно за ОСОБА_2 не можна вважати законною.
Таким чином, приймаючи рішення про державну реєстрацію прав державний реєстратор, в порушення вимог ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не перевірив подані йому документи на відповідність їх змісту умовам іпотечного договору, а саме п.5.3 і ст.37 ЗУ «Про іпотеку».
Положень про можливість іпотекодержателем вибрати інший варіант звернення стягнення на предмет іпотеки передбачений ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» - в договорі не зазначено, адже іпотекодержатель при зверненні стягнення на предмет іпотеки обмежується лише п.5.3 Договору іпотеки, про що сторони також домовились в п.5.4 вказаного Договору.
Відповідно до п.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Доводи апеляційної скарги про дотримання вимог закону щодо направлення вимоги іпотекодавцю, проведення оцінки майна тощо, на висновки суду не впливають. 
Також не заслуговують на увагу і посилання ОСОБА_1 , як на підставу задоволення позовних вимог, про неправомірність переходу права іпотекодержателя за договором про відступлення права вимоги до ОСОБА_2 , оскільки положеннями статті 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, тобто вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Таких вимог ОСОБА_1 не заявляла, а тому реєстрація права власності за відповідачем не може бути визнана незаконною з цих підстав.
Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 
Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384 України, суд,-

постановив:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_3  , в особі представника ОСОБА_4   - залишити без задоволення.
       Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 11 липня 2019 року – залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 13 лютого 2020 року.

Головуючий        І.С. Сащенко

          Судді                                                                              А.І. Овсяннікова  

       І.П. Коваленко