Постанова                            
Іменем України
 
19 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-6880/11
провадження № 61-49026св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), 
Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 
2011 року у складі судді Макухи А. А. та постанову Київського апеляційного суду 
від 13 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Ігнатченко Н. В., Приходька К. П.,
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У січні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк», банк), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 27 липня 2008 року 
між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 
№ 2706/0708/88-472, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 350 000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 процентів річних за користування грошовими коштами, з кінцевим строком повернення до 25 липня 2018 року. 
 
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 27 липня 
2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договори поруки № 2706/0708/88-472-Р-2, № 2706/0708/88-472-Р-1, відповідно до яких поручителі поручилися перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 27 липня 2008 року в повному обсязі.
 
Посилаючись на неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, унаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 
02 грудня 2011 року становила 420 922,70 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) еквівалентно 3 363 130,28 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 347 008,00 доларів США, заборгованість за процентами - 73 914,70 доларів США, а також пеня у розмірі 626 991,09 грн, ПАТ «Сведбанк» просило стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості за кредитним договором.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2011 року позов ПАТ «Сведбанк» задоволено. 
 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 
420 922,70 доларів США, що еквівалентно 3 363 130,28 грн, та 626 991,09 грн. 
 
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник 
ОСОБА_1 неналежно виконував умови кредитного договору, що призвело до заборгованості у розмірі 420 922,70 доларів США, що еквівалентно 3 363 130,28 грн, та 626 991,09 грн, а тому вимоги банку про її стягнення з позичальника та поручителів, які несуть з ним солідарну відповідальність, є обгрунтованими. 
 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2014 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «ФК «Вектор Плюс».
 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2011 року відмовлено. 
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2018 року здійснено заміну позивача у справі з ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «ФК «Вектор Плюс». 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2011 року залишено без змін. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку зібраним у справі доказам та застосував норми матеріального права. Встановивши, що позичальник ОСОБА_1 неналежно виконував умови кредитного договору, суд обгрунтовано стягнув з позичальника та поручителів, які є солідарними боржниками заборгованість за кредитним договором. Доказів неправильності наданого банком розрахунку заборгованості відповідач не надав. Апеляційний суд відхилив посилання заявників на те, що рішенням Господарського суду 
м. Києва від 02 червня 2011 року у справі №25/411 звернуто стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості  ОСОБА_5 за кредитним договором від 27 липня 2008 року, вказавши, що за відсутності доказів на підтвердження факту реалізації іпотечного майна на задоволення вимог кредитора за кредитним договором від 27 липня 2008 року станом на час ухвалення оскаржуваного рішення, сама по собі наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо воно не виконане, не позбавляє кредитора права звернутися з позовом про стягнення заборгованості. Суд вважав непереконливими посилання відповідачів на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема щодо неналежного повідомлення заявника про розгляд справи, та ухвалення судового рішення за відсутності у матеріалах справи доказів на підтвердження заявлених ПАТ «Сведбанк», вказавши на те, що апелянт, діючи на власний розсуд не надав суду апеляційної інстанції доказів, які спростовували факт отримання позичальником кредитних коштів, та правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором. 
 
Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги
 
У грудні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , у якій він просив скасувати заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2011 року і постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року,та закрити провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що апеляційний суд не звернув увагу, що суд першої інстанції ухвалив рішення без з`ясування обставин справи, оскільки у матеріалах справі були відсутні документи та інші докази, що підтверджують позовні вимоги ПАТ «Сведбанк», зокрема відсутні додатки до позовної заяви, перелік яких складається із 35 документів. Крім того, апеляційний суд, залишив поза увагою та не перевірив доводи заявника про те, що рішенням Господарського суду м. Києва від 02 червня 2011 року у справі №25/411 задоволено позов ПАТ «Сведбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-оздоровчий комплекс «Совки» (далі - ТОВ «ТОК «Совки») про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 25 липня 2008 року шляхом його продажу на публічних торгах у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором 
від 27 липня 2008 року. Факт реалізації предмету іпотеки підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно та копією протоколу електронних торгів Державного підприємства «СЕТАМ». Вказував на те, що зазначені обставини мають істотне значення, оскільки від них залежить вирішення спору по суті. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 
2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Згідно частини другої статті 389 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 400 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Позичальником ОСОБА_1 рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, а тому зазначені судові рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Вектор Плюс», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, не переглядаються в касаційному порядку.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
 
Установлені судами фактичні обставини справи 
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що 27 липня 2008 року між 
ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 
№ 2706/0708/88-472, відповідно до якого позичальник отримав кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 350 000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 процентів річних за весь строк фактичного користування грошовими коштами, з кінцевим строком повернення до 25 липня 2018 року. 
 
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 27 липня 
2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договори поруки №2706/0708/88-472-Р-2 та №2706/0708/88-472-Р-1, за умовами яких поручителі поручилися перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 27 липня 2008 року в повному обсязі.
 
Пунктом 4 договорів поруки, які за своїм змістом є аналогічними, передбачено, у разі невиконання позичальником умов основного зобов`язання в строк, поручитель погашає суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції за несвоєчасне повернення позичальником коштів, наданих в межах основного зобов`язання та процентів за користування кредитом за першою вимогою банку протягом 10 календарних днів з моменту отримання поручителем надісланої банком письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобов`язань, передбачених основним зобов`язанням, надісланою банком за адресою, зазначеною у реквізитах поручителя в цьому договорі.
 
Отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 350 000,00 доларів США підтверджується копією заяви на видачу готівки від 25 липня 2008 року.
 
З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 02 грудня 2011 року банком нараховано ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 27 липня 2008 року № 2706/0708/88-472 у розмірі 420 922,70 доларів США, що еквівалентно 3 363 130,28 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 347 008,00 доларів США, заборгованість за процентами - 73 914,70 доларів США, а також пеня у розмірі 626 991,09 грн.
 
Рішенням Господарського суду м. Києва від 02 червня 2011 року у справі №25/411 звернуто стягнення на предмет іпотеки (нежилі приміщення з №1 по №20 (групи приміщень №10) (в літ. А.), що знаходяться за адресою: 
АДРЕСА_1 ) шляхом його продажу на публічних торгах в рахунок погашення заборгованості  ОСОБА_5 за кредитним договором від 27 липня 2008 року. 
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, зараз і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
 
За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
 
Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
 
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
 
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
 
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
 
Частиною першою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
 
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
 
Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що порука - це строкове зобов`язання, строк поруки відноситься до преклюзивних строків, а тому його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
 
Договорами поруки від 27 липня 2008 року №2706/0708/88-472-Р-2 та №2706/0708/88-472-Р-1 не встановлено строк, після настання якого порука припиняється, а тому в цьому випадку підлягають застосуванню положення частини четвертої статті 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
 
З аналізу положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна дійти до висновку, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
 
Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням. 
 
У разі, якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, а договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для пред`явлення вимоги поручителю (шляхом пред`явлення позову до суду) обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного у вимозі кредитора. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Одночасне направлення боржнику та поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту у зв`язку з наявністю заборгованості не є вимогою кредитора до поручителя в сенсі частини четвертої статті 559 ЦК України.
 
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).
 
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
 
Рішенням Господарського суду м. Києва від 02 червня 2011 року у справі №25/411 за позовом ПАТ «Сведбанк» до ТОВ «ТОК «Совки» про звернення стягнення на предмет іпотеки встановлено, що 27 липня 2008 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 27 липня 
2008 року № 2706/0708/88-472, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та 
ОСОБА_1 , між тими самими особами було укладено іпотечний договір № 2706/0708/88-472-Z-1. У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору щодо сплати кредиту та процентів, 23 червня 2009 року ПАТ «Сведбанк» направило ОСОБА_1 повідомлення про зміну умов кредитного договору, зокрема строку виконання зобов`язань у повному обсязі (повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та пені), який настає на десятий календарний день з дня направлення цього повідомлення, а тому станом на 02 липня 2009 року ОСОБА_1 зобов`язаний був сплатити заборгованість за кредитним договором у повному обсязі.  
 
Задовольняючи позовні вимоги банку про стягнення з поручителів заборгованості за кредитним договором від 27 липня 2008 року 
№ 2706/0708/88-472, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що для правильного та справедливого вирішення справи необхідно перевірити строк дії поруки, а у разі не встановлення такого сторонами у договорах поруки, перевірити дотримання позивачем при зверненні з позовом до суду строку вимоги до поручителів, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, що свідчить про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права.
 
Ураховуючи, що 02 липня 2009 року настав строк виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі, право пред`явити позовні вимоги до поручителів у ПАТ «Сведбанк» виникло протягом шести місяців, починаючи з 02 липня 2009 року.
 
Оскільки з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ПАТ «Сведбанк» звернулося у січня 2011 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, порука поручителів є припиненою, а тому помилковими є висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Вектор Плюс», до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
 
Зважаючи на те, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, суди попередніх інстанцій помилково задовольнили позовні вимоги ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Вектор Плюс», до поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність скасування у зазначеній частині заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2011 року та постанови Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року, з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні таких вимог. 
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). 
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на висновок Верховного Суду щодо суті вирішення касаційної скарги та звільнення ОСОБА_3 від сплати судового збору, судові витрати у зв`язку з подачею апеляційної та касаційної скарг у розмірі 5 950,00 грн підлягають стягненню з ТОВ «ФК «Вектор Плюс», як правонаступника ПАТ «Сведбанк», до державного бюджету. 
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.
 
Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 
2011 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, та ухвалити нове судове рішення. 
 
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.
 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (адреса місцезнаходження: м. Київ, пр. С. Бандери, 28-А, ЄДПОУ 38004195) до державного бюджету судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 5 950,00 грн.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий:                                                                                  О. В. Ступак
Судді:                                                                                              І. Ю. Гулейков 
С. О. Погрібний
                                                                                                        Г. І. Усик                                                                                                               В. В. Яремко