Постанова 
Іменем України 
 
11 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 638/2194/17
провадження № 61-16868св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О., 
суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В. В.,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
третя особа - Національний банк України,
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2019 року в складі судді Подус Г. С. та постанову Харківського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року в складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Маміної О. В.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2017 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. звернулося до суду із вищевказаним позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі: 812 406 грн 79 коп., з яких тіло кредиту - 238 566 грн 32 коп., відсотки - 38 542 грн 08 коп., пеня - 535 298 грн 39 коп.
Позов мотивовано тим, що 16 листопада 2009 року між ВАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 310000012316007, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі                           486 000 грн, з розрахунку в розмірі 24,90 % річних за весь час фактичного користування кредитом, строком до 16 листопада 2016 року. 
Того ж дня між ВАТ «АСТРА БАНК» (правонаступник ПАТ «Астра Банк») та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 310000012316007/П, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність перед банком нарівні з позичальником за кредитним договором.
02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах визначених договором, ПАТ «Астра Банк» передало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі й за спірними договорами.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань, внаслідок чого утворилась заборгованість, ПАТ «Дельта Банк» просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі: 812 406 грн 79 коп.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 658 451 грн 80 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з останніх у солідарному порядку, з урахуванням вимог частини третьої статті 551 ЦК України та річного строку для стягнення пені. Суд не знайшов підстав для звільнення відповідачів від відповідальності за порушення зобов`язань відповідно до вимог статей 616, 617 ЦК України.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2019 року - без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позову щодо стягнення з відповідачів суми основного боргу, процентів та зменшення розміру пені в порядку частини третьої статті 551 ЦК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У вересні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від                        19 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від                   14 серпня 2019 року, в якій заявник, посилаючись на недотримання судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» не повідомили його про заміну сторони у договорі та про те, яким способом, на який розрахунковий рахунок проводити сплату за вказаним кредитним договором, а тому вказана ситуація є простроченням кредитора, яка тягне за собою наслідки, передбачені частиною четвертою статті 613 ЦК України, і боржник за грошовим зобов`язанням не повинен сплачувати відсотків за час такого прострочення. Також зазначає, що він на підставі частини другої статті 517 ЦК України мав право не виконувати свого зобов`язання новому кредитору до надання йому доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
 
Таким чином, рішення судів попередніх інстанцій оскаржуються  ОСОБА_1 в частині встановлення обставин виникнення у нього зобов`язань перед новим кредитором ПАТ «Дельта Банк».
 
Відзив до суду касаційної інстанції не подано
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано справу № 638/2194/17 з Дзержинського  районного суду м. Харкова.
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У жовтні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року справа № 638/2194/17 призначена до судового розгляду.
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 16 листопада 2009 року між відкритим акціонерним товариством «Астра Банк»(правонаступник ПАТ «Астра Банк») та  ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 310000012316007, згідно з умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 486000 грн. зі сплатою за користування кредитом 24,90 % річних, строком до 16 листопада 2016 року (включно).
Пунктами 1.2 та 1.3 передбачено, що кредит надається позичальнику на купівлю автомобіля «Mercedes-Benz» CL 63 AMG, легковий купе-В для споживчих потреб. Як забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат позичальник в день укладення цього договору укладає: договір застави автомобіля «Mercedes-Benz» CL 63 AMG та договір поруки з ОСОБА_2 . 
Цього ж дня, між відкритим акціонерним товариством «Астра Банк» (правонаступник ПАТ «Астра Банк») та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 310000012316007/П, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність перед банком нарівні з позичальником за кредитним договором. 
02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. Відповідно до додатку до акту приймання-передачі прав вимоги право вимоги за кредитним договором №310000012316007 перейшло до ПАТ «Дельта Банк». 
Зважаючи на вищевикладене суди дійшли висновку, що відповідно до вказаного договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору.
Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ «Дельта Банк» посилався на неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань, внаслідок чого станом на 15 грудня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі                812 406 грн 79 коп., з яких заборгованість за кредитом -238 566 грн 32 коп., заборгованість за відсотками -38 542 грн 08 коп., пеня - 535 298 грн 39 коп.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судами попередніх інстанцій установлено, що 02 грудня 2013 року ПАТ «Астра Банк» відступив право вимоги АТ «Дельта Банк», у зв`язку з чим АТ «Дельта Банк» є новим кредитором за спірним кредитним договором.
За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Зважаючи на вказане суди дійшли правильного висновку, що через неповідомлення про заміну кредитора ОСОБА_1 не був звільнений від виконання зобов`язання, а мав би виконувати зобов`язання первісному кредитору.
Згідно з частиною четвертою статті 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Відповідно до статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що відмова кредитора від запропонованого боржником виконання договору може мати місце лише тоді, коли кредитор може прийняти виконання від боржника, однак з суб`єктивних причин відмовляється це зробити. Натомість, не можна вважати відмовою об`єктивну неможливість прийняти виконання боржника, оскільки в такому випадку матиме місце не відмова від прийняття виконання, а лише неможливість прийняти виконання.
Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 запропонував, а ПАТ «Астра Банк» відмовилось приймати сплату кредитної заборгованості, отже, з боку банку не відбулось прострочення кредитора.
Також апеляційний суд вмотивовано зазначив, що ОСОБА_1 мав можливість виконати обов`язок з погашення кредитної заборгованості шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса відповідно до вимог статті 537 ЦК України.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. О. Кузнєцов
Судді: | В. С. Жданова
| В. М. Ігнатенко
| В. А. Стрільчук
| М. Ю. Тітов