КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2446/2020                          

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            15 січня 2020 року                                                                 м. Київ
                                                                                                            справа № 759/1187/19
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Чобіток А.О.,  Шебуєвої В.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка  подана представником Криловою Оленою Леонідівною, на рішення Святошинськогорайонного суду міста Києва від 25 липня 2019 року, ухвалене у складі судді Миколаєць І.Ю.,
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
встановив:
 
У січні 2019 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 23.08.2011 року у розмірі 44 626 грн. 23 коп., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 23.08.2011 року, відповідач 23.08.2011 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.  У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 11.12.2018 року має заборгованість - 44 626 грн. 23 коп., з яких: 4396,60 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 34 928,38 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2700 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2101,25 грн. - штраф (процентна складова).
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 рокупозов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 23.08.2011 року в розмірі 4396,60 грн. - тіло кредиту, а також 190 грн. судового збору.
У задоволенні інших вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить  рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості з процентів та неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, в іншій частині - залишити без змін.  
Вказує, що відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.  
Суд не звернув уваги на те, що позивачем надано до суду копію анкети-заяви від 23.08.2011 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що позичальник висловив згоду про укладення договору та особистим підписом це засвідчив. Відповідач власним підписом посвідчував про свою освідченість про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».
Вказує, що положеннями ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», було визначено, що споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на  укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Жодних обставин про відкликання договору «Про надання банківських послуг» від 23.08.2011 року № б/н зі сторони відповідача не повідомлялося.
Посилання суду в оскаржуваному рішенні на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17, вважає бездоказовим та безпідставним, оскільки цей висновок був зроблений в іншій конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб. У даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення, чи неукладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. Під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, щодо умов кредитування. Таким чином, відповідач приєднався до запропонованої Банком пропозиції. 
Отже, відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.
В даному випадку відповідач, підписуючи анкету-заяву від 23.08.2011року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Підписанням анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач погодився з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком. 
Крім того, вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту. Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до  ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 23 серпня 2011 року відповідач ОСОБА_1  підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.
Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 23 серпня 2011 року відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Як встановлено судом та не спростовується сторонами, відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 4400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості,  позивач вказує на наявність у відповідача заборгованості у сумі 44 626 грн. 23 коп. з яких: 4396,60 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 34 928 грн. 38 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2700 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2101,25 грн. - штраф (процентна складова).
 
Відмовляючи у задоволенні вимог в частині стягнення відсотків, пені, штрафу суд першої інстанції, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, виходив з того, що  у даній справі Умови і правила надання банківських послуг, якими передбачені проценти за користування кредитом та встановлена відповідальність позичальника у разі невиконання/неналежного виконання своїх зобов`язань, не містять підпису відповідача. При цьому позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи договір, а також те, що Умови містили такі положення щодо відсотків і штрафних санкцій в момент підписання договору позичальником, або в подальшому такі Умови не змінювались. 
Крім того, у самій Анкеті-заяві від 23.08.2011 року про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг домовленості сторін щодо процентів та штрафних санкцій немає. У зв`язку із цим такі Умови і правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 23.08.2011 року.
З урахуванням зазначеного, суд не вважав за необхідне вирішувати питання правильності нарахування відсотків за користування кредитними коштами, оскільки судом встановлено, що такі відсотки взагалі не передбачені укладеним між сторонами договором від 23.08.2011 року. Враховуючи викладене, суд вважав безпідставними позовні вимоги позивача до відповідача щодо стягнення заборгованості: по процентам за користування кредитом 34 928 грн. 38 коп.; нарахованої пені 2700, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2101, 25 грн. - штраф (процентна складова).
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, суд посилався на те, що  сторонами не спростований той факт, що відповідач отримав від позивача кредитну картку з лімітом кредитних коштів, які він використав у власних цілях і не повернув їх позивачу. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 4396 грн. 60 коп. - заборгованість за тілом кредиту. 
 
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам та нормам матеріального права.
Рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а тому у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається. 
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як вбачається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що додана представником до позовної заяви, вказана анкета-заява підписана ОСОБА_1 23 серпня 2011 року, в якій він заявив, що ознайомився та згоден із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані для ознайомлення.
Зі змісту вказаної Анкети - заяви від 23 серпня 2011 року вбачається, що відповідачем було виявлено бажання отримати платіжну картку кредитка «Універсальна» з вказівкою на бажаний кредитний ліміт в розмірі 8 000 грн. 
При цьому в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 23 серпня 2011 року відсутні відомості про те,  за яким саме тарифом з обслуговування кредитної картки просив надати відповідач, а також відомості щодо умов кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.         
Крім того, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача ОСОБА_1 . 
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період  з часу виникнення спірних правовідносин  до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач до позовної заяви додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому зазначено про тарифи карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold», в яких  визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
Однак  з вказаного витягу вбачається, що  він є роздруківкою  з Тарифів  із сайту позивача за період 2013 - 2015 роки, зазначений  витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису позичальника про ознайомлення з ними.  При цьому із зазначеного Витягу з Тарифів неможливо встановити, які з них були погоджені відповідачем, оскільки тарифи встановлені для карт чотирьох видів та різняться між собою.
 Отже, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими  тарифами був ознайомлений відповідач і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент підписання анкети-заяви   містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) саме у зазначеному витягу з Тарифів, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка витягу з Тарифів  із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (постанова  Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) .
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, розмір процентної ставки, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Також Велика Палата Верховного Суду  у постанові від 03 липня 2019 року зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
За викладених обставин суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення відсотків за користування кредитом, пені, штрафів та комісії, оскільки позивачем не надано доказів, у відповідності до положень 76-79 ЦПК України, щодо всіх істотних умов кредитування, а саме: розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами, ставки пені та штрафів, які погоджено між сторонами. 
 
Доводи апеляційної  скарги про те, що посилання суду в оскаржуваному рішенні на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17, є бездоказовим та безпідставним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки спір у даній справі виник з подібних правовідносин, що розглядались у справі № 342/180/17 за результатами розгляду якої з метою формування єдиної правозастосовної практики Великою Палатою Верховного Суду надано правовий висновок, який  в свою чергу, відповідно до ч.4 ст.  263 ЦПК України, суд повинен враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.   
Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості, є безпідставними, оскільки відсутність підпису відповідача на цих Умовах фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови  погоджені з відповідачем. Зазначення у Анкеті-заяві про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. При цьому, із наданої позивачем копії Анкети-заяви не можна зробити висновок, на які саме умови та тарифи обслуговування карт, запропонованих банком, погодився відповідач.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач власним підписом посвідчував про свою освідченість про умови кредитування, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки зазначені посилання представника позивача не відповідають змісту Анкети-заяви, в якій зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні.
Крім того, наданий позивачем до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не містить підпису відповідача ОСОБА_1 , а з огляду на те, що у вказаному витягу міститься чотири види тарифів, що встановлені для різних видів карт, вказаний витяг не може вважатися доказом на підтвердження умов кредитування.
Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як вбачається з позовної заяви, у ній  не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь - яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання останній не подавав.
В матеріалах справи (а.с. 39) міститься клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами. 
Однак, додаючи до апеляційної скарги довідку про умови кредитування від 09.02.2010 року, в якій не зазначено прізвища особи, що її підписала, представником позивача не зазначено причин, з яких зазначений доказ не було подано суду першої інстанції,  та не надано доказів неможливості подання такого доказу до суду першої інстанції.  
Крім того, додана до апеляційної скарги представником позивача довідка про умови кредитування підписана 09 лютого 2010 року для платіжної картки «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду», тоді як  анкета-заява ОСОБА_1 , надана до позовної заяви, підписана відповідачем 23 серпня 2011 року, а тому вказаною довідкою не може бути підтверджено умови кредитування за договором від 23 серпня 2011 року.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції  на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не вважає за можливе прийняти зазначену копію довідки  до уваги як належний та допустимий доказ.
 
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст. 1046, 1048 ЦК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи не містять обґрунтованих посилань на докази, які б підтверджували факт досягнення згоди між сторонами щодо процентної ставки за користування кредитом, а вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах, встановленими актами законодавства, зокрема ст. 1048 ЦК України, позивач не пред`являв.
Таким чином, враховуючи викладене та висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові  від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, інші доводи апеляційної скарги представника позивача висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.
За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
    Суддя  - доповідач:                                                                    Ящук Т.І. 
 
                        Судді:                                                                        Чобіток А.О.
 
Шебуєва В.А.