ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/902/20 Справа № 175/3218/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря - Порубай М.Л., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, –

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 11.10.2008 року по 14.07.2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей період ними було набуто земельну ділянку площею 0,100 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та побудовано житловий будинок загальною площею 130,4 кв. м., який у встановлену порядку не зареєстровано. Вважала дане нерухоме майно об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і просила визнати за ними право власності по 1/2 його частині.
12.09.2018 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов про стягнення грошових коштів за договором позики, обґрунтовуючи його тим, що для придбання земельної ділянки та побудови житлового будинку по АДРЕСА_1 , що є спільною власністю подружжя, він отримав у позику у свого батька ОСОБА_5 гроші в розмірі 50 000,00 доларів США, а тому вважає, що вказана сума є спільним майном подружжя та підлягає стягненню 653697 грн. 50 коп. у розмірі 1/2 частини.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені. Визнано спільною сумісною власністю подружжя — ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наступне майно: земельну ділянку, площею 0,100 га, кадастровий номер № 1221455800-02-025-0051, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та має наступні технічні характеристики: Літ. А-1Ж - житловий будинок площею 130.4 кв.м; Літ. Б — вбиральня; Літ. В - вхід у погріб; Літ. К — колонка; Літ. З/Я - Зливна яма; №1-3 - ворота, хвіртка, огорожа. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,100 га, кадастровий номер № 1221455800-02-025-0051, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,100 га. кадастровий номер № 1221455800-02-025-0051, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 , ІІПН: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІІПН: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності по Ѕ частині об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики – відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.
Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права, а також, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
ОСОБА_2  відповідно до ст. 360 ЦПК України подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2019 року — без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду – скасувати в частині визнання за  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по 1/2 частині об`єкту незавершеного будівництва — житлового будинку, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, а саме: об`єкту незавершеного будівництва — житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; в іншій частині рішення суду — залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони з 11.10.2008 року по 14.07.2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , видане 11 жовтня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області про розірвання шлюбу від 14.07.2017 року, яке набрало законної сили 25.07.2017 року).
Згідно договору купівлі-продажу від 14.03.2012 року, посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е. та зареєстрованого в реєстрі за №534, відповідач придбав земельну ділянку по АДРЕСА_1 за 40 000 грн. 
Даний договір купівлі-продажу від 14.03.2012 року укладено зі згоди дружини, тобто ОСОБА_2 . 
Рішенням виконавчого комітету Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 21.03.2012 року №93, надано дозвіл ОСОБА_1 на будівництво індивідуального житлового будинку по індивідуальному проекту на земельній ділянці площею 0,10 га по АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки №534 від 14.03.2012 року. 
У 2013 році було зведено житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а саме: А-1Ж - житловий будинок площею 130.4 кв.м, ганок, а - терасу, Б - вбиральню; В - вхід у погріб; пг- погріб, К - колонку; З/Я - Зливну яму, №1-3 - ворота, хвіртку, огорожу, що вбачається з технічного паспорту на будинок від 15.09.2014 року, який не зданий в експлуатацію.
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов до висновку про обгрунтованість первісного позову про визнання за сторонами права власності по Ѕ частині даного нерухомого майна.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд виходив з наступного. 
20 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладений договір позики, який оформлений розпискою, згідно з яким позивач взяв борг у свого батька ОСОБА_5 на придбання земельної ділянки та побудови житлового будинку 50000 доларів США з кінцевим терміном 21.12.2016 року. 
З рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року вбачається, що з ОСОБА_1 на користь його батька ОСОБА_5 стягнуто борг за розпискою в сумі 1307395 грн. та 8810 грн. понесених судових витрат, при цьому ОСОБА_2 не була залучена до розгляду справи.
Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що договір позики був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , враховуючи презумпцію згоди одного з подружжя на укладення договору щодо спільного майна другим з подружжя, встановивши недоведеність тверджень про відсутність згоди на укладення його дружиною, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Однак, колегія суддів не може погодитися в повному обсязі з висновком суду першої інстанції, а саме, в частині визнання за  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по 1/2 частині об`єкту незавершеного будівництва — житлового будинку, з наступних підстав.
Так, згідно з положеннями ч.ч. 1, 2, 3 ст.ст. 331, ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва, тобто законом не передбачено можливості визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку.
Відповідно до ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). 
Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Частиною 3 ст. 331 ЦК України встановлено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.
Відповідно до висновків, що містяться у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2710цс15, від 07 вересня 2016 року по справі № 6-47цс16, 24 травня 2017 року по справі 6-843цс17, від 03 грудня 2018 року по справі № 525/511/16-ц, встановлено, що за позовом дружини, чоловіка, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку.
Як вбачається, на момент розгляду справи, будинок за адресою АДРЕСА_1 не введено в експлуатацію, не зареєстрований в Державному реєстрі нерухомого майна як об`єкт новозбудований чи як об`єкт незавершеного будівництва, також судом не проводилась жодна експертиза з метою встановлення відсотка готовності будинку до експлуатації.
Крім того, в матеріалах справи відсутні документи, які б встановлювали існування будь-якого об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_1 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на вищезазначені обставини та дійшов помилкового висновку про задоволення первісного позову ОСОБА_2 в частині визнання за  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по 1/2 частині об`єкту незавершеного будівництва — житлового будинку.
Що стосується визнання спільною сумісною власністю подружжя — ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на земельну ділянку, площею 0,100 га, кадастровий номер № 1221455800-02-025-0051, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та її поділ між сторонами, колегія вважає рішення суду в цій частині обгрунтованим. 
Як встановлено судом, згідно договору купівлі-продажу від 14.03.2012 року, посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е. та зареєстрованого в реєстрі за №534, ОСОБА_1 придбав земельну ділянку по АДРЕСА_1 за 40 000 грн. Даний договір купівлі-продажу від 14.03.2012 року укладено зі згоди дружини, тобто ОСОБА_2 . 
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Таким чином, рішення суду в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя — ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на земельну ділянку, площею 0,100 га, кадастровий номер № 1221455800-02-025-0051, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та її поділ між сторонами, відповідає вимогам закону та матеріалам справи. 
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 , з наступних підстав.
Статтею 65 СК України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
На підставі частини четвертої статті 65 СК України укладений одним із подружжя договір створює обов`язки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім`ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім`ї.
Як встановлено, 20 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений договір позики, який оформлений розпискою. З рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року вбачається, що з ОСОБА_1 на користь його батька ОСОБА_5 стягнуто борг за розпискою в сумі 1307395 грн. та 8810 грн. понесених судових витрат, при цьому ОСОБА_2 не була залучена до розгляду справи.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надані докази щодо обізнаності ОСОБА_6 на укладення договору позики.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1  необхідно задовольнити частково, а рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2019 року - скасувати в частині визнання за  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по 1/2 частині об`єкту незавершеного будівництва — житлового будинку, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, а саме: об`єкту незавершеного будівництва — житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; в іншій частині рішення суду — залишити без змін.
Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7200 грн. 00 коп. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2019 року – скасувати в частині визнання за  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по 1/2 частині об`єкту незавершеного будівництва — житлового будинку, та ухвалити в цій частині нове рішення.
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, а саме: об`єкту незавершеного будівництва — житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 — відмовити.
В іншій частині рішення суду — залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7200 грн. 00 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича 

Судді:                                                                                О.П. Варенко

                                                                                       О.В. Лаченкова