Ухвала 
12 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 199/2580/19
провадження № 61-2766ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану Криловою Оленою Леонідівною, на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська 
від 24 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 21 січня 2020 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 143,40 грн та судових витрат.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач підписала анкету-заяву від 01 жовтня 2010 року № б/н, згідно якої отримала кредит в розмірі
5 000,00 грн у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Банк свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом 
на 18 березня 2019 року заборгованість по кредитному договору становить 22 143,40 грн з наступними складовими: 8 296,52 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4 695,66 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7 445,87 грн - нарахована пеня за прострочене зобов'язання; 174,71 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1 030,64 грн - штраф (процентна складова). 
Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 24 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог 
АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.
Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 24 липня 2019 року залишено без змін.
06 лютого 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О. Л. звернувся через засоби поштового зв'язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 24 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі. 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», подану Криловою О. Л., здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (в редакції на час подання касаційної скарги) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України (в редакції на час подання касаційної скарги) для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).  
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. 
Справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних, оскільки ціна позову становить 22 143,40 грн, тобто суму, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 
210 200, 00 грн).
У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що справа є малозначною, але касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Оскаржуваними рішеннями судів попередніх інстанцій було проігноровано положення постанови Верховного Суду від 23 грудня 2019 року в справі № 572/1169/17 щодо презумпції правомірності правочину. Проте АТ КБ «ПриватБанк» не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики.
Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «а»  пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України(в редакції на момент подання касаційної скарги),
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (в редакції на момент подання касаційної скарги), за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Судом, не встановлено наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (в редакції на момент подання касаційної скарги), за яких судові рішення у малозначній справі № 199/2580/19 підлягають касаційному оскарженню.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GУMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, 
№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України (в редакції на час подання касаційної скарги) суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (в редакції на момент подання касаційної скарги), оскаржені судові рішення прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Верховний Суд дійшов висновку про  відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України (в редакції на момент подання касаційної скарги), 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану Криловою Оленою Леонідівною, на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 24 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2020 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                               В. П. Курило