ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року	Львів	Справа № 500/2091/19 пров. № 857/12237/19	

          Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського  окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року в справі №500/2091/19 (суддя Дерех Н.В., м. Тернопіль) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1  звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив: а) визнати неправомірними дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області по припиненню виплати пенсії ОСОБА_1 ;
б) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вчинити певні дії щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 .
Рішенням від 16 жовтня 2019 року Тернопільський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю; вирішив питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з`ясував підставу припинення виплати пенсії позивачу, якою було неотримання пенсіонером призначеної пенсії протягом шести місяців підряд (п.4 ч.1 ст.49 Закону №1058-ІV), та безпідставно визнав протиправними дії пенсійного органу щодо припинення виплати пенсії у зв`язку із виїздом позивача за кордон на підставі п.2 ч.1 ст. 49 Закону №1058-ІV, положення якого було визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009.
Крім того, вказує на необхідність особистого звернення пенсіонера, якому було припинено виплату пенсії, до пенсійного органу за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, що передбачено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого відповідачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Учасники справи викликалися в судове засідання, проте у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком з 03.07.2015 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З 01.06.2018 ОСОБА_1 відповідачем припинено виплату пенсії відповідно до ст. 49 Закону №1058-ІУ, оскільки позивач за період з грудня 2017 року по травень 2018 року не отримував пенсію у відділенні поштового зв`язку.  
Листом Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від 19.03.2019 року №86/К-11 у відповідь на звернення представника позивача ОСОБА_2 . відмовлено у поновленні виплати пенсії у зв`язку із тим, що для цього необхідно звернутися особисто, а не його представнику, із заявою про поновлення виплати у відділ обслуговування громадян міста Тернополя об`єднаного управління за адресою: м-н Волі, 3, м. Тернопіль.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, представник позивача звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що припинення виплати пенсії позивачу з підстав виїзду на постійне місце проживання за кордон є протиправним, а відмова пенсійного органу щодо поновлення виплати такої за зверненням представника позивача не відповідає нормам матеріального права. Так, законодавчо не встановлено обов`язку одержувача пенсії особисто подати заяву до органу Пенсійного фонду про продовження виплати пенсії.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.
При цьому, згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІУ реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.
Отже, враховуючи наведене, а також обставини справи щодо тимчасового перебування позивача у США, останній як громадянин України, праві користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення.
Відповідно до ст. 47 Закону України «Про  загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №1058-ІУ) пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 2 цієї статті пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.
Виплата пенсій через банківські установи регулюється Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки у банках, затвердженим постановою КМ України від 30.08.1999 №1596 (надалі - Порядок №1596).
Відповідно до п.16 Порядку №1596, якщо суми пенсій та грошової допомоги одержуються за довіреністю більше як один рік або не одержуються з поточного рахунка більше як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач - подати нову заяву до органу Пенсійного фонду згідно з вимогами, визначеними в п. 10 Порядку.
У випадку невиконання одержувачем цієї умови, орган Пенсійного фонду припиняє перерахування пенсії на поточний рахунок у визначену одержувачем  установу уповноваженого банку та проводить випалу через національного оператора поштового зв`язку за місцем проживання одержувача в населеному пункті у межах України в установленому порядку.
Листом від 26.09.2017 ПАТ «Укрсоцбанк» надав у Тернопільське об`єднане управління ПФУ перелік пенсіонерів, які не отримують пенсію з поточних рахунків більше одного року, та пенсії яких отримують довірені особи за довгостроковими дорученнями, серед яких  зазначено і ОСОБА_1 А тому з 01.12.2017 виплату пенсії останньому переведено на поштове відділення зв`язку №46001.
Проте з 01.06.2018 відповідач припинив виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі ст. 49 Закону №1058-ІУ.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції визнав протиправними дії відповідача щодо припинення такої виплати, що на переконання колегії суддів, є помилковим. 
Так, підстави припинення виплати пенсії передбачено ст. 49 Закону №1058-ІУ, відповідно до ч.1 якої встановлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Обставини справи свідчать про те, що ні позивач, ні його представник не отримували пенсію у відділенні поштового зв`язку №46001 з грудня 2017 по травень 2018 років, що вказує на наявність підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 49 Закону №1058-ІУ, для припинення виплати пенсії за рішенням територіального органу Пенсійного фонду.
Натомість суд першої інстанції не звернув належної уваги на підстави припинення виплати позивачу пенсії та визнав протиправним припинення такої виплати з підстав проживання пенсіонера за кордоном.
Зазначене не відповідає обставинам справи та суперечить нормам матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції  та відмови в задоволенні позову в цій частині.
Проте колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про задоволення позову в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 червня 2018 року.
Так, відповідно до ч.2 ст. 49 Закону  №1058-ІУ поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Згідно з п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005  № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.
Отже, нормами пенсійного законодавства передбачено можливість подання заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.
Вказаний висновок висловив Верховний Суд, зокрема, у постанові від 31.01.2019 у справі №520/9721/16-а. 
Колегія суддів звертає увагу, що до відповідача звертався представник позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності з проставленим апостилем, що підтверджує право останнього подавати заяву про поновлення виплати пенсії. 
А тому відмова останнього у вчиненні дій щодо поновлення виплати пенсії є протиправною.
Хоча позивач просив лише зобов`язати пенсійний орган відновити виплату пенсії ОСОБА_1 за поданою його представником заявою, колегія суддів з врахуванням норм ст. 5 КАС України, що не передбачає такого самостійного способу захисту порушеного права особи, як зобов`язання вчинити певні дії, та ч.2 ст.9 КАС України, яка надає суду право вийти за межі позовних вимог, вважає за необхідне з метою належного захисту прав позивача визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 червня 2018 року.
Суд першої інстанції на наведені обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову повністю.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.3 ч. 1  ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. 
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, дійшов помилкового висновку щодо неправомірності дій відповідача стосовно припинення виплати пенсії позивачу, а тому колегія суддів визнає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.
Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 317, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити частково.
Скасувати рішення Тернопільського  окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року в справі №500/2091/19 та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 червня 2018 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 06.02.2020.