Постанова                                      
Іменем України
 
05 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 404/1260/16-ц
провадження № 61-8106св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Осіяна О. М.,                Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Кіровський відділ державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда у складі судді Іванової Н. Ю. від 22 серпня 
2017 року та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області у складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Суровицької Л. В., Чельник О. І., 
від 01 листопада 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ :
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», банк), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А., Кіровський відділ державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції (далі - Кіровський ВДВС Кіровоградського МУЮ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
 
Позовна заява мотивована тим, що25 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. був вчинений виконавчий напис, в якому запропоновано стягнути з нього заборгованість за кредитним договором, укладеним 13 травня 2008 року між ним та банком, у розмірі 75 586,81 грн. 
Посилаючись на те, що заборгованість, зазначена у виконавчому написі, на момент його вчинення була спірною, з огляду на період її виникнення і зміною кредитором в односторонньому порядку умов кредитування, просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 серпня 
2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано виконавчий напис, вчинений 25 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. таким, що не підлягає виконанню. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, вважаючи, що нотаріусом вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави, виходив із того, що його вчинено з порушенням вимог Закону України «Про заставу» та вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 листопада 
2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 серпня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .
Визнано виконавчий напис, вчинений 25 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про заставу» та Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави не вчинявся, а позивачем оскаржено в судовому порядку виконавчий напис нотаріуса про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому позов підлягає задоволенню з тих підстав, що при вчиненні виконавчого напису заборгованість за кредитним договором була спірною, оскільки договором передбачено розмір процентної ставки 
13,50% річних, однак банк здійснював нарахування процентів, виходячи із процентної ставки у розмірі 16,5%. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводів особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Альфа-Банк» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що виконавчий напис був вчинений відповідно до Закону України «Про нотаріат» та з дотриманням Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, банк надав нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. При цьому позивач у позовній заяві не вказував на неправомірне нарахування процентів у більшому розмірі, ніж це передбачено договором, а тому суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Вищезазначене свідчить про неповне з`ясування судами обставин справи та помилковість висновку про наявність підстав для задоволення позову.
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 23 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
13 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у сумі 14 650 доларів США на строк до 14 травня 2018 року. Номінальна процентна ставка становить 13,50% річних.
 
Відповідно до пункту 3 кредитного договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється позичальником у порядку та на умовах, що визначені у додатку № 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.
 
Додаток № 1 до кредитного договору, який підписано позичальником, передбачає графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки. Зокрема, ним передбачено, що реальна процента ставка за кредитом складає 16,69% річних.
 
25 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено оспорюваний виконавчий напис, за яким запропоновано стягнути з позивача заборгованості за 
період з 14 серпня 2014 року по 21 липня 2015 року за кредитним договором від 13 травня 2008 року у сумі 75 586,81 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 61 280,18 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 10 306,63 грн, витрат стягувача за вчинення виконавчого напису у розмірі 
4 000 грн (а. с. 12 т. 1). Для вчинення виконавчого напису банком були подані, зокрема, кредитний договір з додатком № 1, розрахунок заборгованості, виписка з особового рахунку, копія вимоги про усунення порушень з доказами її направлення позичальнику (а. с. 3-162 т. 2).
 
Позиція Верховного Суду
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
 
Відповідно до статті 18 ЦК Українинотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
 
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат»та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 
22 лютого 2012 року  № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).
 
Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
 
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
 
Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку.
 
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
 
Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 
1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів, зокрема: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
 
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.
 
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.
 
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
 
При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
 
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив із того, що укладеним між сторонами договором процентна ставка встановлена у розмірі 13,5% річних, однак з наданого банком нотаріусу розрахунку вбачається, що з 01 вересня 2008 року банк нараховував проценти, виходячи із процентної ставки у розмірі 16,5%, що не передбачено договором, що свідчить про відсутність безспірності заборгованості та є підставою для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
 
Проте погодитися з таким висновком суду не можна.
 
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Відповідно до пункту 3 кредитного договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється позичальником у порядку та на умовах, що визначені у додатку № 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.
 
Додаток № 1 до кредитного договору, який підписано позичальником, передбачає графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки. Зокрема, ним передбачено, що реальна процента ставка за кредитом складає 16,69% річних (а. с. 15-19).
 
Позичальник, підписавши додаток № 1 до кредитного договору, який є його невід`ємною частиною, погодився на такий розмір процентної ставки, а тому банк обґрунтовано здійснював нарахування процентів, виходячи із розміру процентної ставки, який передбачений кредитним договором, а тому висновок суду апеляційної інстанції про неправомірне нарахування банком процентів у розмірі 16,5% є помилковим. 
 
Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Крім того, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 як на підставу для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не посилався на нарахування банком процентів у розмірі, що не передбачений договором, а тому суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
Оскільки при зверненні до нотаріуса про вчинення виконавчого напису 
ПАТ «Альфа-Банк» до заяви були долучені всі необхідні документи на підтвердження безспірної заборгованості боржника, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, кредитний договір з додатком № 1, розрахунок заборгованості, виписку з особового рахунку, копію вимоги про усунення порушень з доказами її направлення позичальнику (а. с. 3-162 т. 2), тому відсутні правові підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса від 25 серпня 2015 року таким, що не підлягає виконанню. 
 
Під час розгляду справи позивач не надав доказів на підтвердження погашення або відсутності заборгованості на час вчинення виконавчого напису нотаріуса, не спростував безспірності заборгованості на момент вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості, та не довів незаконність дій нотаріуса щодо вчинення цієї нотаріальної дії.
 
Отже, за наведених вище умов у нотаріуса не було правових підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії, ним дотримано процедуру вчинення виконавчого напису, а неправомірність його дій, на яку посилається у позові позивач, є недоведеною, спростовується встановленими у справі обставинами.
 
Рішення суду першої інстанції не переглядається, оскільки скасоване судом апеляційної інстанції.
 
Згідно з статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.
 
Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 листопада 
2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Кіровський відділ державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовити.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
І. Ю. Гулейков
 
О. М. Осіян
 
В. В. Шипович