П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/2422/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Матущак В.В.  
Суддя-доповідач -  Курко О. П.   
26 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Білої Л.М. ,  

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи "Шепетівська виправна колонія №98" на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року  (м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом Державної установи "Шепетівська виправна колонія №98" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, 
В С Т А Н О В И В :
в серпні 2019 року Державна установа "Шепетівська виправна колонія №98" звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-0002051303 від 04.03.2019 на суму 1542780,69 грн.;
- визнати протиправним та скасувати Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №0002061303 від 04.03.2019 на суму 771390,34 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Д" №0002071303 від 04.03.2019 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (платіж 11010100) на загальну суму 7466870,35 грн., з яких 2254342,28 грн. - податкове зобов`язання, 3789871,80 грн. - штрафні (фінансові) санкції, 1422656,27 грн. - пеня;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "ПС" №0002081303 від 04.03.2019 про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 510,00 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, позивач зазначає, що висновки Головного управління ДПС у Хмельницькій області, викладені в акті про результати документальної планової виїзної перевірки Державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)" є помилковими. Позивач стверджує, що Шепетівська виправна колонія є державною установою, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України, є бюджетною неприбутковою установою та проводить свою діяльність відповідно до законодавства з урахуванням таких особливостей: трудові відносини засуджених регулюються законодавством про працю з урахуванням вимог кримінально-виконавчого законодавства. Позивач вважає, що суми виплат, нараховані засудженими під час відбування покарання в місцях позбавлення волі не є тотожнім поняттю "заробітна плата" у розумінні статті 1 Закону України "Про оплату праці" та підпункту 14.1.48, пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та відповідно не є базою нарахування єдиного внеску.
З Акту перевірки не вбачається, які правові підстави (документи) стали для відповідача підставою для висновку про те, що позивачем нараховувалась заробітна плата засудженим без нарахування та сплати єдиного внеску. Зазначене свідчить про те, що відповідач не дослідив правову природу процесу залучення засуджених до суспільно корисної оплачуваної праці позивачем, а саме, на яких умовах цей процес здійснювався та яким чином оплачувались виконувані засудженими роботи.
Враховуючи відсутність фактів укладання позивачем із засудженими строкових трудових договорів, позивач стверджує, що в силу вимог Кодексу законів про працю України, Кримінально-виконавчого кодексу України, Державна установа "Шепетівська виправна колонія (№98)" не є роботодавцем осіб, засуджених до позбавлення волі, а засуджені не є його найманими працівниками, тобто, позивач не несе обов`язок нараховувати та сплачувати єдиний внесок із заробітку засуджених відповідно до вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Разом з тим, позивач зазначає, що висновок відповідача стосовно наявності заборгованості з податку на доходи фізичних осіб та несвоєчасної сплати податку в період з 01.10.2015 по 30.09.2018 із зарахуванням сплачених сум податку в погашення заборгованості, що обліковувалась станом на 01.10.2015 є неправомірним, оскільки в кожному платіжному документі було вказано за який саме період та з якого саме Доходу було утримано податок, що був сплачений до бюджету. Однак відповідач, первинні документи, які б підтверджували суму грошового зобов`язання, яке існувало станом на 01.10.2015 та період його виникнення не досліджував.
Крім того, застосування штрафних санкцій позивач вважає неправомірним, оскільки порушення податкового законодавства виявлені в ході проведення однієї перевірки, а відтак має бути застосована штрафна санкція в розмірі 25 % на суму виявлених порушень, однак за несвоєчасну сплату ПДФО, як вважає відповідач, з 11.03.2016, нараховано штрафну (фінансову) санкцію як за вчинені повторні протягом 1095 днів порушення та застосовано відповідно 50 і 75% ПДФО, що підлягав сплаті.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції. Вказує, що засуджені до позбавлення волі з метою залучення до суспільно-корисної праці виконують трудові функції в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, в результаті чого їм забезпечується відповідна компенсація за виконану роботу, тобто заробітна плата, а також додержання правил охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та інших умов, встановлених законодавством про працю, а також право на державне пенсійне забезпечення.
Перевіркою встановлено, що відповідно до Положення про Державну установу "Шепетівська ВК (№98)" позивач є державною установою, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України; є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах казначейської служби; є розпорядником коштів державного бюджету нижчого рівня; забезпечує створення умов для залучення засуджених відповідно до вимог Кримінально-виконавчого кодексу України до суспільно корисної оплачуваної праці. На підставі документів, що надані до перевірки, податковим органом встановлено факт оформлення трудових відносин між Державною установою "Шепетівська виправна колонія (№98)" та засудженими, а також факт нарахування заробітної плати та утримання відрахувань у відповідності до вимог статті 118 та 121 Кримінально-виконавчого кодексу України.
Крім того, дослідивши документи, що надано до перевірки, контролюючим органом встановлено, що станом на 01.10.2015 відповідно до облікових даних Державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)", залишок утриманого та не перерахованого до бюджету ПДФО (Кт) становить 1762595,96 грн., який повністю перераховано (сплачено) до бюджету 10.11.2017, що підтверджується інформацією, що міститься в інтегрованій картці платника та платіжними дорученнями, які долучені до матеріалів справи позивачем. Відповідно до оборотно-сальдових відомостей встановлено, що заробітна плата в т.ч. засудженим виплачувалась протягом періоду за який була нарахована через відділення обслуговуючого банку єдиним платіжним документом, та, як зазначає позивач, в порушення вимог підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, позивачем не здійснено одночасно перерахування ПДФО із виплатою заробітної плати.
Таким чином, загальна сума податку з доходів фізичних осіб, що не сплачена до бюджету на кінець звітного періоду становить 2254342,28 грн., сума податку з доходів фізичних осіб, що не сплачена до бюджету одночасно із виплатою доходів на яку нараховано штрафні санкції у відповідності до статті 127 Податкового кодексу України становить 3055193,29 грн.
Під час перевірки контролюючий орган зазначив, що позивач у перевіряємому періоді вчинив порушення щодо перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету у зв`язку із чим нараховано пеню у розмірі 1422656,27 грн. у відповідності до вимог підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України. 
Щодо правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення форми "ПС" №0002081303, яким застосовано до позивача штрафні санкції у сумі 510 грн., відповідач вказав, що в перевіряємому періоді, Державна установа "Шепетівська виправна колонія (№98)" до Шепетівського управління Головного управління  ДФС у Хмельницькій області подавалися Податкові розрахунки за формою 1-ДФ не у повному обсязі та із недостовірними відомостями про суму доходу, що нарахований та виплачений на користь фізичних осіб, а також про суму утриманого та перерахованого з них податку, що призвело до збільшення податкових зобов`язань.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
26 лютого 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду, яке обґрунтоване тим, що представник позивача перебуває у відрядженні у м. Києві з 26 лютого 2020 року по 28 лютого 2020 року включно.
Однак, колегія суддів вважає таке клопотання необґрунтованим, з огляду на наступне.  
Як вбачається з матеріалів справи, позивач був заздалегідь належним чином повідомлений про дату та час судового засідання. Натомість, лише в день проведення судового засідання надіслав до суду клопотання про відкладення судового розгляду справи.    
Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Також, судова колегія зазначає, що безпідставне перенесення розгляду справи буде порушенням строку розгляду апеляційної скарги, а відтак суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.   
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що на підставі вимог підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.4 статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, із змінами та доповненнями (далі - ПК України) та підпункту 13.1.2 пункту 13.1 статті 13 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI), згідно наказу Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 17.12.2018 №3491, ГДРІ відділу контрольно- перевірочної роботи фізичних осіб, самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Тарасюк Д.В., проведена планова виїзна перевірка Державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)" (ЄДРПОУ 08564788), юридична адреса: Хмельницька область, Шепетівський район, с.Климентовичі, вул. Тараса Шевченка, буд. 60) з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо своєчасності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.10.2015 по 30.09.2018., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2018.
За результатами проведеної перевірки складено Акт про результати документальної планової виїзної перевірки Державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)" (код ЄДРПОУ 08564788) № 0065/22-01-13-03/08564788 від 04.02.2019 (далі - Акт перевірки), відповідно до висновків якого встановлено порушення:
1. абзацу "б" пункту 176.2 статті 176 ПК України, наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 "Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку" (ф. № 1-ДФ), податкові розрахунки за формою І-ДФ за період III кв. 2015 - 1І кв. 2018, до Шепетівського управління Головного управління ДФС у Хмельницькій області надавались не в повному обсязі, а саме без відображення нарахованих та виплачених доходів: від працевлаштування засуджених, нарахованого та перерахованого податку з доходів фізичних осіб.
2. підпункту 168.1.2 пункту 168.1, пункту 168.4 статті 168, підпункту "а" пункту 176.2 статті 176 ПК України, у перевіряємому періоді несвоєчасно перераховано до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 3055193,29 грн., а також не перераховано до бюджету 2254342,28 грн.
3. пункту1 частини 2 статті 6, частини 5 статті 8, частини 2 статті 9 Закону №2464-VІ у період з 01.10.2016 по 30.06.2018 Державною установою "Шепетівська виправна колонія (№98)" занижено суму нарахованого єдиного внеску на суму 1542780,69 грн. за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених.
Не погоджуючись із вказаними висновками Акту перевірки, позивач подав заперечення на Акт перевірки, за результатом розгляду якої 05.03.2019 Головне управління ДФС у Хмельницькій області надало відповідь, зміст якої свідчить про відхилення аргументів та обґрунтувань позивача, викладених у запереченнях до Акту перевірки.
За результатами проведеної перевірки 04.03.2019 Головне управління ДФС у Хмельницькій області:
- сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №10-0002051303, якою повідомлено Державну установу "Шепетівська виправна колонія (№98)" про наявність заборгованості із сплати єдиного внеску на суму 1542780,69 грн. та зобов`язано позивача сплатити недоїмку в сумі 1542780,69 грн. протягом 10 календарних днів з дня одержання цієї вимоги;
- винесено Рішення № 0002061303 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції на суму 771390,34 грн.;
- винесено податкове повідомлення-рішення форми "Д" № 0002071303 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (платіж 11010100) на загальну суму 7466870,35 грн., з яких 2254342,28 грн. - податкове зобов`язання, 3789871,80 грн. - штрафні (фінансові) санкції, 1422656,27 грн. - пеня;
- винесено податкове повідомлення-рішення № 0002081303 форми "ПС" про застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами з доходів платника податку у вигляді заробітної плати (платіж 11010100) на суму 510,00 грн.
Не погоджуючись із винесеними Головним управлінням ДФС України у Хмельницькій області рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом порушених прав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що висновки акта планової виїзної документальної перевірки № 0065/22-01 -13-03/08564788 від 04.02.2019 відповідають вимогам законодавства, вимога № Ю-0002051303, рішення №0002061303 про застосування штрафних санкцій, податкові повідомлення - рішення №0002071303 та №0002081303 від 04.03.2019 є правомірними.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно з пунктом 38.2 статті 38 ПК України сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.
Згідно вимог пункту 6 частини 2 статті 13 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу в Україні" трудові відносини засуджених регулюються законодавством про працю з урахуванням вимог кримінально-виконавчого законодавства.
Відповідно до абзацу 9 частини 1 статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України) визначено, що засуджені мають право на оплачувану працю згідно із законодавством про працю. Законодавство про працю поширюється на засуджених у частині, що стосується умов праці.
Згідно частини 1 статті 118 КВК України в редакції від 21.01.2010 засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.
Адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.
Законом "Про внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України щодо адаптації правового статусу засудженого до європейських стандартів" №1186-VI від 08.04.2014 частину 1 статті 118 доповнено абзацом третім, згідно якого праця засуджених регламентується Кодексом законів про працю України.
В подальшому вказана частина статті 118 КВК України зазнавала змін і в редакції від 03.07.2018 набула такого змісту, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг.
Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами.
Згідно з частиною 1 статті 120 КВК України (в редакції від 16.10.2012) праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.
Відповідно до частин1 та 2 статті 121 КВК України особи, які відбувають покарання у виправних колоніях, із нарахованого їм заробітку, пенсій та іншого доходу відшкодовують комунально-побутові та інші надані послуги. Відшкодування засудженими витрат на послуги провадиться після відрахування прибуткового податку і аліментів.
На виконання вимог статей 60-62, 118-121 КВК України, Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), Закону України "Про оплату праці" та з метою визначення умов праці та заробітної плати засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України Міністерством юстиції України наказом від 07.03.2013 № 396/5 затверджено Інструкцію про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, яку 11.03.2013 зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 387/22919 (далі - Інструкція № 396/5).
Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 396/5 засуджені залучаються до праці: у центрах трудової адаптації; у майстернях, підсобних господарствах установ та слідчих ізоляторів; на підприємствах установ виконання покарань; на підприємствах державної або інших форм власності за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції відповідно до укладених угод між установою, де відбуває покарання засуджений, та замовником; на роботах з господарського обслуговування установ та слідчих ізоляторів.
Згідно пункту 1.3 Інструкції № 396/5 праця засуджених організовується з додержанням правил охорони праці, техніки безпеки і виробничої санітарії, встановлених законодавством про працю.
Згідно пункту 3.1 Інструкції № 396/5 засуджені до позбавлення волі працюють у місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією установи. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей залежно від статі, віку, працездатності, стану здоров`я, спеціальності.
Пунктом 5.1 Інструкції № 396/5 визначено, що праця засуджених оплачується відповідно до її кількості і якості.
Підприємства установ розраховують тарифні ставки, посадові оклади для диференціації оплати праці залежно від професії і кваліфікації засуджених, складності й умов виконуваних ними робіт.
Заробітна плата, нарахована засудженим, за умови виконання ними норми виробітку (денної, тижневої, місячної) або тривалості робочого часу (у тому числі при залученні до робіт на підприємствах державної або інших форм власності) не може бути менше законодавчо встановленого мінімального розміру заробітної плати.
Відповідно до пункту 6.3 зазначеної Інструкції відрахування та відшкодування із заробітної плати засуджених здійснюється відповідно до законодавства з дотриманням такої черговості: податок з доходів фізичних осіб; аліменти; вартість одягу, взуття, білизни (крім вартості спецодягу); вартість харчування, комунально-побутових та інших наданих послуг (крім вартості спецхарчування); за виконавчими листами на користь громадян; за виконавчими листами на користь юридичних осіб; відшкодування матеріальних збитків, заподіяних засудженими державі під час відбування покарання.
Таким чином, засуджені до позбавлення волі з метою залучення до суспільно корисної праці виконують трудові функції в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, в результаті чого їм забезпечується додержання правил охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та інших умов, встановлених законодавством про працю, а також відповідна компенсація за виконану роботу у вигляді заробітної плати.
Норми податкового законодавства не встановлюють будь-яких особливостей оподаткування доходів фізичних осіб, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі і отримують заробітну плату за виконання суспільно корисної праці. У зв`язку з чим обкладення цих доходів податком здійснюється у загальному порядку.
Відповідно до пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: 
а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; 
б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. 
Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
Порядок заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за № 111/26556.
Згідно пункту 1.3. зазначеного Порядку його дія поширюється на податкових агентів, а саме: юридичних осіб (їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи), самозайнятих осіб, представництва нерезидентів - юридичних осіб, інвесторів (операторів) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) нараховують (виплачують, надають) доходи фізичній особі та/або зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, а також військовий збір, передбачений пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу.
Пункт 119.2 статті 119 ПК України вказує, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.
Відповідно до пункту 127.1 статті 127 ПК України не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу.
За приписами частин 1 та 2 статті 122 КВК України засуджені до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Засуджені мають право на загальних підставах на призначення та отримання пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених законодавством про пенсійне забезпечення.
Згідно частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.
Відповідно до частини 2 статті 6 вказаного Закону платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно частини 1 статті 7 Закону №2464-VI для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини 1 статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
Стаття 9 Закону №24645-VI унормовує, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини 1 статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
З матеріалів справи вбачається, що впродовж періоду, який перевірявся, засудженні, які відбувають покарання в Державній установі "Шепетівська виправна колонія (№98)", залучалися до праці на виробництві позивача, а саме: на посадах робітник їдальні, пекар, різальник хліба, робітник гаража, кочегар та інші, за що отримували заробітну плату.
Інформація про нарахування заробітної плати засудженим, а також відрахування, що проводилися позивачем із заробітної плати, а саме: ПДФО, військовий збір, аліменти та інші відрахування обліковувалися у Відомостях про нарахування та виплату заробітної плати, що підписані головним бухгалтером та які були надані до перевірки.
Отже, враховуючи вищевикладене, податковим органом встановлено на підставі первинних документів, факт оформлення трудових відносин між Державною установою "Шепетівська виправна колонія (№98)" та засудженими, а також факт нарахування заробітної плати та утримання відрахувань у відповідності до вимог статей 118 та 121 КВК України. 
Відповідно до ч. 5 ст. 118 КВК України, засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.
Колегія суддів зазначає, що в інших випадках позивач виступає як роботодавець та виконує функції податкового агента.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що позивач є платником єдиного внеску та зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок із сум заробітної плати, нарахованих засудженим.
У зв`язку із чим, відповідачем правомірно винесено Вимогу про сплату боргу від 04.03.2019 №Ю- 0002051303 в сумі 1542780,69 грн., та як наслідок прийнято Рішення №0002061303 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 771390,34 грн.
Судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта про те, що ним не укладалися трудові договори із засудженими, а тому у нього не виникає обов`язку щодо утримання, перерахування, декларування та сплати як податковим агентом податку з доходів фізичних осіб, так і страхувальником - єдиного соціального внеску, оскільки невиконання роботодавцем свого обов`язку щодо укладання письмового трудового договору не свідчить про те, що фактично таких відносин не було, засуджені фактично не приступили до виконання відповідної роботи, та адміністрацією колонії не здійснювалося нарахування та виплата доходу засудженим, а також утримання відрахувань від нарахованого доходу, що підтверджується первинними документами, які досліджувалися під час перевірки та долучені до матеріалів справи.
Стосовно нарахування грошових зобов`язань по податку з доходів фізичних осіб, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.
Положеннями статті 162 ПК України визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема податковий агент.
Згідно підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід .
Відповідно до вимог пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом, тобто будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Підпунктом 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 ПК України передбачено, що загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.
Згідно пункту 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Відповідно до вимог підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України передбачено, що оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку здійснюється податковим агентом, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, та зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Згідно підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.
Відповідно до вимог підпункту 168.1.6 пункту 168.1 статті 168 ПК України передбачено, що для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього Кодексу під терміном "граничний термін сплати до бюджету податку" розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом.
При цьому, відповідно до підпункту 168.4.7 пункту 168.4 статті 168 ПК України відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.
Отже, із аналізу вищезазначених норм випливає, що в даному випадку податок з доходів фізичних осіб сплачується до бюджету у повному розмірі до або під час виплати оподаткованого доходу на користь фізичних осіб.
При цьому, відповідно до вимог пункту 87.9 статті 87 ПК України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Під час перевірки контролюючий орган досліджував первинні документи: касові книги, касові документи, банківські виписки та додатки до них, а також відомості про нарахування та виплату заробітної плати. Разом із тим, проведено аналіз головних книг по рахунках 6511/20/2/2/05 "Заробітна плата засуджених", 6511/20/2/2/04 "Заробітна плата позабюджет", 6511/20/1/0/02 "Заробітна плата вільнонайманих", 6511/20/1/0/01 "Грошове забезпечення", 6311/20/1/1/01 "ПДФО з грошового забезпечення", 6311/20/1/1/02 "ПДФО з заробітної плати вільнонайманих працівників", 6311/20/1/1/03 "ПДФО з лікарняних", 6311/20/1/1/04 "ПДФО з заробітної плати позабюджет", 6311/20/1/1/05 "ПДФО з заробітної плати засуджених" за період з 01.10.2015 по 30.09.2018.
Дослідивши надані документи, працівниками контролюючого органу встановлено, що станом на 01.10.2015 відповідно до облікових даних Державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)", залишок утриманого та не перерахованого до бюджету ПДФО (Кт) становить 1762595,96 грн., який повністю перераховано (сплачено) до бюджету 10.11.2017, що підтверджується інформацією, що міститься в інтегрованій картці платника та платіжними дорученнями, що долучені до матеріалів справи позивачем.
Відповідно до оборотно-сальдових відомостей (головної книги) встановлено, що заробітна плата в т.ч. засудженим виплачувалась протягом періоду за який була нарахована через відділення обслуговуючого банку єдиним платіжним документом.
Однак, в порушення вимог підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України, позивач не здійснив одночасно перерахування ПДФО із виплатою заробітної плати.
Перевіркою встановлено, що загальна сума податку з доходів фізичних осіб, що не сплачена до бюджету на кінець звітного періоду становить 2254342,28 грн., сума податку з доходів фізичних осіб, що не сплачена до бюджету одночасно із виплатою доходів на яку нараховано штрафні санкції у відповідності до статті 127 ПК України становить 3055193,29 грн.
Згідно пункту 54.3 статті 54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшити (збільшити) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.
Пунктом 127.1. статті 127 ПК України передбачено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Оскільки перевіркою встановлено неперерахування податковим агентом податку з доходів фізичних осіб до або під час виплати оподаткованого доходу на користь фізичних осіб в період з жовтня 2016 по вересень 2018 в сумі 3055193,29 грн., та при виплаті доходу фізичним особам неперерахування ПДФО в сумі 2254342,28 грн., то до позивача правомірно застосовано штрафні санкції у сумі 3789871,80 грн.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного суду  від 22.05.2018 у справі №820/6437/16 та від 02.03.2018 у справі №820/6196/16 (К/9901/2250/17).
Підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України передбачено, що нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.
Відповідно до вимог пункту 129.4 статті 129 ПК України передбачено, що на суму грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, включаючи день погашення, із розрахунку 100 % річних облікової ставки НБУ, діючої на кожний такий день.
Відтак, матеріалами справи підтверджується, що позивачем у перевіряємому періоді вчинялися порушення щодо перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету у зв`язку із чим відповідачем обґрунтовано нараховано пеню у розмірі 1422656,27 грн. у відповідності до вимог підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України.
Стосовно правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення форми "ПС" №0002081303, яким застосовано до позивача штрафні санкції у сумі 510,00 грн. судова колегія зазначає наступне.
Так, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що оскільки чинним законодавством не визначено порядок оподаткування доходів фізичних осіб, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, то позивач не зобов`язаний відображати у податковому Розрахунку сум доходу нарахованому (сплаченому) на користь фізичних осіб (за формою - 1-ДФ) суму доходу нарахованого та виплаченого засудженим за виконану роботу. Однак, дані твердження є помилковими з огляду на наступне.
Відповідно до підпункту б пункту 176.2 статті 176 ПК України, передбачено, що особи, які мають статус податкового агента зобов`язані щокварталу, протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу, подати податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також утриманого з них податку за ф. № 1-ДФ до контролюючого органу за місцем свого розташування.
Форма податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (ф. № 1-ДФ) та порядок її заповнення і подання податковими агентами, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року №4 "Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, сум утриманого з них податку (ф. № 1-ДФ) (далі - Наказ №4) та Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку".
Згідно підпункту 1.1 пункту 1 передбачено, що цей Порядок визначає порядок заповнення і подання до органу Державної фіскальної служби України податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку відповідно до вимог статті 51 глави 2, підпункту 70.16.1 пункту 70.16 статті 70 глави 6 розділу II, підпункту 170.4.2 пункту 170.4 статті 170 та підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 розділу IV, підпункту 1.6 пункту 16 1 підрозділу 10 розділу XX ПК України
Так, відповідно до розділу III Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, щодо кожної фізичної особи потрібно заповнювати стільки рядків, скільки ознак доходів вона має.
Згідно перевірених документів, контролюючий орган встановив, що в перевіряємому періоді, Державна установа "Шепетівська виправна колонія (№98)" до Шепетівського управління Головного управління ДФС у Хмельницькій області подавала податкові розрахунки за формою 1 -ДФ не у повному обсязі та із недостовірними відомостями про суму доходу, що нарахований та виплачений на користь фізичних осіб, а також про суму утриманого та перерахованого з них податку, що призвело до збільшення податкових зобов`язань.
Відповідно до вимог підпункту 119.2 статті 119 ПК України передбачено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідач правомірно прийняв податкове повідомлення-рішення №0002081303, відповідно до якого застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 510,00 грн.
Окрім того, апеляційний суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що у зв`язку із відсутністю реєстраційного номера облікової картки платника податку у засуджених, він не зміг виконати функцію податкового агента та подати податковий розрахунок сум доходу нарахований (виплачений) на користь платників податків у повному обсязі та зазначити суму виплаченого доходу, з огляду на наступне.
Так, відповідно до вимог п. 171.1 ст. 171 ПК України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.
При цьому, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.
Щодо посилання апелянта на те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховано, що засуджені виконували роботи не повний місяць або приступили до виконання роботи не з початку місяця, однак контролюючим органом проведено донарахування ЄСВ із розрахунку за повний місяць, засудженим особам з інвалідністю нараховано ЄСВ у розмірі 22%, а не 8,41%, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що документи, які підтверджують вищезазначене обґрунтування були відсутні під час перевірки та не надавалися до заперечення до акта перевірки, а тому не могли бути враховані при здійсненні розрахунку єдиного внеску.
Разом з тим, документи, які підтверджують дані доводи відсутні в матеріалах справи. До того ж, як на момент прийняття рішення по справі судом першої інстанції, так і на момент прийняття рішення по справі в суді апеляційної інстанції позивачем не надано розрахунок, на якому відображено по яких засуджених, в якому періоді та в якій сумі контролюючий орган невірно здійснив нарахування по єдиному внеску.
Аналогічний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.02.2018 року по справі № 813/3209/15.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог позивача, оскільки висновки акта планової виїзної документальної перевірки № 0065/22-01 -13-03/08564788 від 04.02.2019 відповідають вимогам законодавства, вимога № Ю-0002051303, рішення №0002061303 про застосування штрафних санкцій, податкові повідомлення - рішення №0002071303 та №0002081303 від 04.03.2019 є правомірними, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Державної установи "Шепетівська виправна колонія №98" залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  28 лютого 2020 року.

Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.