Постанова
Іменем України
 
06 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 674/94/17
провадження № 61-26719св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач - управління Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі Хмельницької області,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 02 березня 2017 року у складі судді Артемчук В. М. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Янчук Т. О., Купельського А. В., Спірідонової Т. В., у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі Хмельницької області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої пенсії.

ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
В січні 2017 року управління Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі Хмельницької області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої пенсії.
 
Позовна заява мотивована тим, що згідно з рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 25 червня 2007 року, ОСОБА_2 , який проживав в АДРЕСА_2, був визнаний безвісно відсутнім. За заявою ОСОБА_1 від 28 квітня 2009 року та наданих нею документів, а також зазначеного рішення суду, управлінням Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі Хмельницької області було призначено соціальну пенсію по втраті годувальника на утримання неповнолітніх дітей. За період з 28 квітня 2009 року до 30 вересня 2013 року ОСОБА_1 було виплачено соціальну пенсію в розмірі 49 390,03 грн.
 
15 січня 2014 року рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду за заявою управління Пенсійного фонду в Дунаєвецькому районі було скасовано рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 25 червня 2007 року про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім. У зв`язку із цим позивач вважав, що відповідачу соціальна пенсія була виплачена без законних підстав і відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» просив стягнути з неї безпідставно виплачену пенсію у зв`язку із втратою годувальника в розмірі 49 390,03 грн.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 02 березня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2017 року, в задоволенні позову управління Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі Хмельницької області відмовлено.
 
Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції,  мотивоване тим, що не доведено факт зловживання ОСОБА_1 під час звернення до позивача за призначенням пенсії по втраті годувальника, а також про відсутність її вини у поданні недостовірних даних.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Кам`янець-Подільське об`єднане управління Пенсійного фонду України, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 674/94/17, витребувано її з Дунаєвецького районного суду Хмельницької області. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.
 
03 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що управління Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі Хмельницької області понесло витрати в сумі 49 390,03 грн на утримання неповнолітніх дітей відповідача, що призвело до переплати соціальної пенсії.
 
У касаційній скарзі зазначається, що судами не з`ясовано в повній мірі обставини справи, що мають значення для справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не надіслали заперечення (відзиву) на касаційну скаргу.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що згідно рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2007 року, було визнано безвісно відсутнім ОСОБА_2 , який проживав в АДРЕСА_3 - колишнього чоловіка ОСОБА_1 та батька її неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
За заявою ОСОБА_1 від 28 квітня 2009 року, відповідних доданих до неї документів та на підставі рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 25 червня 2007 року, управлінням Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі їй було призначено соціальну пенсію по втраті годувальника на утримання її неповнолітніх дітей.
 
Згідно довідки-розрахунку управління Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі на утримання неповнолітніх дітей було виплачена пенсія в сумі 49 390,03 грн.
 
На запит управління Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі від 23 вересня 2013 року, управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі повідомило, що ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 без реєстрації, де одержує пенсію за віком з 13 квітня 2013 року.
 
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 15 січня 2014 року за заявою управління Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі було скасовано рішення цього ж суду від 25 червня 2007 року про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Згідно з статтею 57 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
 
Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
 
Згідно пункту 7 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 була призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника, як сім`ї особи, визнаної безвісно відсутньою або оголошеною померлою у встановленому законом порядку.
 
Рішенням від 19 вересня 2013 року № 11 управління Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» припинило виплату пенсії по втраті годувальника на неповнолітніх дітей ОСОБА_1 у зв`язку з виявленням обставин щодо місця проживання годувальника ОСОБА_2 , який був визнано безвісно відсутній.
 
Відповідно до статті 45 ЦК України та статті 250 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася або якщо здобуто відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що ухвалив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи, скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.
 
15 січня 2014 року рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області № 679/9264/13 за заявою управління Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі скасовано рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2007 року про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2.
 
Згідно зі статтею 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії припиняється за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
 
Відповідно до статей 101-103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємства, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі; пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду; суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
 
Підставою для призначення пенсії по втраті годувальника відповідачу стало рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2007 року яким було визнано безвісно відсутнім ОСОБА_2 , яке набрало законної сили і яке ніким не оспорювалося і яке відповідач подала при призначенні пенсії.
 
ОСОБА_2 проживав в АДРЕСА_1 , без реєстрації, де одержував пенсію за віком з 13 квітня 2013 року.
 
Відповідно до частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
 
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
 
Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). 
 
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
 
Оскільки, згідно зазначених вище законів, суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), то в судовому засіданні не встановлено і такі докази не надав в судовому засіданні позивач, що з боку відповідача були зловживання і вона подала про себе неправдиві відомості.
 
Колегія суддів Верховного Суду вважає, що пенсія по втраті годувальника на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_1 була призначена і виплачувалась правомірно, на законних підставах, відповідно до належних документів та згідно рішення суду.
 
Вини відповідача ОСОБА_1 в призначенні їй пенсії по втраті годувальника немає і підстави для стягнення з неї виплаченої пенсії відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» в розмірі 49 390,00 грн відсутні, оскільки документи, які надала відповідач в Пенсійний фонд були достовірними і рішення суду набрало законної сили.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення.
 
Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 02 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | А. І. Грушицький
| В. В. Сердюк
| І. М. Фаловська