Номер провадження: 22-ц/813/2325/20 
Номер справи місцевого суду: 508/445/18
Головуючий у першій інстанції Парій І.О.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О. М., Погорєлової С. О.,
за участю секретаря - Віцько А. І.
учасники справи: 
апелянт: ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 23.05.2018 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок, 

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок.
При цьому посилаючись на те, що 16 травня 2017 року ОСОБА_2 , придбала у відповідача ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями розташований по АДРЕСА_1 з усіма господарськими будівлями за 40000,00 гривень, що підтверджується розпискою від 23 травня 2017 року на суму 40000,00 гривень виданою ОСОБА_3 
16 травня 2017 року ОСОБА_3 , передав позивачці документи на житловий будинок і пообіцяв оформити договір нотаріально в червні місяці 2017 року.
Позивачка неодноразово зверталася до ОСОБА_3 , оформити договір через нотаріуса, однак до теперішнього часу оформлення не провели, а тому вона змушена звернутися до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 23.05.2018 року позовні вимоги  ОСОБА_2 було задоволено.
Визнано договір купівлі - продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , з усіма господарськими будівлями укладений 16 травня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 таким, що відбувся.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з усіма господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 .
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що оскільки відповідач позов визнав та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, суд дійшов висновку про ухвалення рішення про задоволення позовних вимог по справі в підготовчому судовому засіданні.
Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, так як те, що договір купівлі - продажу житлового будинку є дійсним, підтверджується матеріалами справи копією паспорта ОСОБА_2  (а. с. 4 ), копією договору купівлі- продажу житлового будинку (а. с. 5 ), копією розписки ОСОБА_3 , кошти отримав в повному обсязі, претензій до покупця не має (а. с. 6 ), копією технічної документації на житловий будинок (а. с. 7 - 10 ).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду, апеляційну скаргу подала  ОСОБА_1 ., в якій з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення, прийнятим з порушення норм матеріального права, без встановлення всіх обставин по справі, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення не врахував, спірний житловий будинок було придбано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у шлюбі.
Також посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити, а рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 23.05.2018 року скасувати, постановивши нове, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .
Інші сторони судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суду не повідомили заяв та клопотань суду не надавали.
У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників.
При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданої до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності її учасників, повідомлених належним чином.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Кравця Ю.І. від 16.09.2019 року було відкрито апеляційне провадження у справі за ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 23.05.2018 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок.
Розпорядженням № 5414 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 11.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В.
Ухвалою від 21 листопада 2019 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

З копії Договору купівлі-продажу житлового будинку вбачається, що 16 травня 2017 року ОСОБА_2 , придбала у відповідача ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями розташований по АДРЕСА_1 з усіма господарськими будівлями за 40000,00 гривень (а.с. 5)
На підтвердження зазначеного позивачем до суду надано копію розписки від 23 травня 2017 року, відповідно до якої, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 40000,00 гривень за проданий житловий будинок (а.с. 6).
06 квітня 2007 року між відповідачем та апелянткою, ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб в Ульяновській сільській раді Миколаївського району Одеської області.
12 квітня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано на підставі рішення Миколаївського районного суду Одеської області, також вирішено питання про зміну прізвища ОСОБА_1 на дошлюбне - « ОСОБА_1 » (а.с. 35).
З копії свідоцтва про укладення шлюбу Миколаївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 03.10.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_1 ». 
З виписки з по господарської книги №4 по Ульяновській сільській раді Миколаївського району Одеської області за 2006-2010 роки (особовий рахунок АДРЕСА_2 ) вбачається, що до складу сім`ї ОСОБА_3 входила дружина - ОСОБА_10 та дочка - ОСОБА_11 (а.с. 33). 
З виписки з по господарської книги №4 по Ульяновській сільській раді Миколаївського району Одеської області за 2011-2015 роки (особовий рахунок АДРЕСА_2 ) вбачається, що до складу сім`ї ОСОБА_3 входила дружина - ОСОБА_10 та дочка - ОСОБА_12 (а.с. 34). 

Мотивувальна частина
застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
П.п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки, рішення суду вимогам, викладеним у ст. 263 ЦПК України не відповідає, тому апеляційний суд з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у повному обсязі, а судове рішення підлягає скасуванню.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для його задоволення, оскільки між сторонами виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: позивач сплатила повну вартість житлового будинку та отримала у фактичну власність вказаний житловий будинок. Однак, нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу сторони не змогли з об`єктивних причин.
Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч.5 ст. 656 ЦК України, особливості купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.
Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Пленум Верховного Суду України в пункті 13 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов`язків для сторін.
Договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 , згідно норм законодавства, чинних на момент його укладення, підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.
Щодо порушення норм процесуального права, колегія вважає за необхідне зазначити про таке.
З матеріалів справи вбачається, що на момент виникнення права користування на спірний житловий будинок ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. 
Так, за правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Отже, на час пред`явлення позову та вирішення даного спору користувачем спірного житлового будинку є ОСОБА_4 , яка має бути учасником спору, як особа, права якої стосується судове рішення.
Але, позов до ОСОБА_1 не заявлявся.
Суд, вирішуючи спір, не звернув належної уваги на вказані обставини, не залучив її до участі у справі, тоді як рішення по даній справі безпосередньо стосується її прав та обов`язків, як користувача спірним майном.
Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві.
Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів, як то встановлено положеннями ст. 50 ЦПК України.
Вимогами ч.1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Згідно із положеннями частин 2, 4, 5 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Встановивши, що на момент розгляду справи користувачем спірного житлового будинку є ОСОБА_4 і рішення суду у даній справі може вплинути на її права та обов`язки, суд першої інстанції не роз`яснив позивачу право про залучення останньої, як співвідповідача у справі.
Апеляційний суд позбавлений процесуальних повноважень на вирішення питання про залучення належного відповідача у справі на стадії апеляційного перегляду.
З огляду на наведене, суд не мав законних підстав для визнання угоди дійсною та визнання за відповідачем права власності на нерухоме майно.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

СУДОВІ ВИТРАТИ
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).
Оскільки колегія суддів задовольнила апеляційну скаргу, судові витрати ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги підлягають відшкодуванню.
РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 23.05.2018 року - скасувати.
Постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок - відмовити у повному обсязі.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1152,60 гривень.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 24 лютого 2020 року.
Головуючий:                                                                         О. В. Князюк

Судді:                                                                                 О. М. Таварткіладзе

С. О. Погорєлова