ПОСТАНОВА
Іменем України

29 листопада 2019 року 
Київ
справа №590/1096/15-а
адміністративне провадження №К/9901/10305/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Радишевської  О.Р.,
суддів - Кашпур  О.В., Уханенка  С.А.,
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу №590/1096/15
за позовом ОСОБА_1 до Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області, Дружбівського міського голови Ситенка Віталія Миколайовича про визнання запису до трудової книжки недійсним, зобов`язання прийняти розпорядження про новий день звільнення, внесення змін до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ямпільського районного суду Сумської області від 10 травня 2016 року, прийняту в складі головуючого судді Сатарової  О.В., та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05  липня 2016 року, постановлену в складі колегії суддів: головуючого судді П`янової  Я.В., суддів Зеленського  В.В., Філатова  Ю.М.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. У грудні 2015 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області (далі - відповідач-1), Дружбівського міського голови Ситенка Віталія Миколайовича (далі - відповідач-2), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:
1.1. визнати запис до трудової книжки ОСОБА_1 від 17.11.2015 №18 про її звільнення недійсним; 
1.2. зобов`язати міського голову міста Дружба прийняти розпорядження про новий день звільнення ОСОБА_1 - 23.11.2015; 
1.3. зобов`язати міського голову міста Дружба забезпечити внесення до трудової книжки ОСОБА_1 нового запису про звільнення з 23.11.2015;
1.4. стягнути з Дружбівської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1116,44 грн; 
1.5. стягнути з Дружбівської міської ради заборгованість за платежами, передбаченими статтею 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», у розмірі 33186,54 грн; 
1.6. стягнути з Дружбівської міської ради заборгованість за платежем, передбаченим статтею 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), у розмірі 33186,54 грн; 
1.7. зобов`язати міського голову міста Дружба надати ОСОБА_1 іншу роботу (посаду) в Дружбівській міській раді або на іншому підприємстві, в установі, організації.
2. На обґрунтування позову позивач зазначила, що працювала на посаді керуючої справами (секретаря) виконавчого комітету Дружбівської міської ради з 20.12.2010. 2.1. Перед обранням її на вказану посаду ОСОБА_1 була депутатом Дружбівської міської ради. 
2.2. Відповідно до розпорядження міського голови міста Дружба від 17.11.2015 №29  «К» ОСОБА_1 звільнено з посади у зв`язку із закінченням повноважень виконавчого комітету Дружбівської міської ради VI скликання. З указаним розпорядженням позивач була ознайомлена 20.11.2015.
2.3. Позивач, посилаючись на положення статті 33 Закону України від 11.07.2002 №93-IV «Про статус депутатів місцевих рад» (далі - Закон №93-IV), зазначила, що депутату місцевої ради після закінчення його повноважень надається попередня робота, а за її відсутності пропонується інша, також у разі неможливості надання такої роботи за депутатом зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді на строк не більше шести місяців.
2.4. Однак після звільнення жодну іншу посаду позивачу не запропоновано, водночас виплата середньої заробітної плати відповідно до частини другої статті 33 Закону №93-IV також не здійснювалася.
2.5. Таким чином, позивач уважає, що відповідач позбавив її гарантій, установлених Законом №93-IV для депутатів місцевих рад.
2.6. Також позивач зазначила, що з нею не було проведено повного розрахунку в день звільнення та затримано видачу трудової книжки, а тому вона має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку й за весь час вимушеного прогулу відповідно до положень статей 116, 235 КЗпП України.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3.  ОСОБА_1 обіймала посаду начальника загального відділу в Дружбівській міській раді з 20.04.2006.
4. Рішенням другої сесії Дружбівської міської ради VI скликання від 20.12.2010 ОСОБА_1 затверджена на посаду керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Дружбівської міської ради з 01.01.2011.
5. Розпорядженням міського голови міста Дружба від 17.11.2015 №29 «К» ОСОБА_1 звільнена з посади керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Дружбівської міської ради у зв`язку із закінченням строку повноважень на підставі частини першої статті 51 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР). З указаним розпорядженням позивач ознайомлена 20.11.2015.
6. 27 листопада 2015 року з позивачем проведено частковий розрахунок, зокрема виплачено 2502,42 грн заробітної плати та 1454,56 грн компенсації за невикористану відпустку. Також 23.11.2015 ОСОБА_1 повернуто трудову книжку.
7. Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Дружбівської міської ради від 18.12.2015 №1303, ОСОБА_1 була депутатом Дружбівської міської ради VI скликання з 2010 року по 2015 рік.
8. Згідно з інформацією, наданою на запит суду Ямпільським районним центром зайнятості, ОСОБА_1 зареєстрована у Ямпільському районному центрі зайнятості як безробітна з 27.11.2015 та отримує допомогу по безробіттю з 04.12.2015 по теперішній час.
9. 19 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до міського голови міста Дружба про негайне призначення її на вакантну посаду спеціаліста ІІ категорії в Дружбівській міській раді та виплату середньої заробітної плати за період з дня звільнення і до дня призначення на посаду відповідно до статті 33 Закону №93-IV та статті 118 КЗпП України.
10. У відповідь на вказану заяву відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення її вимог, посилаючись на те, що статтею 51 Закону №280/97-ВР установлена заборона одночасного перебування депутата ради в складі виконавчого комітету, а тому гарантії, передбачені статтею 33 Закону №93-IV, на неї не розповсюджуються.
11. Згідно з наданою Дружбівською міською радою інформацією від 15.03.2016 №202, рішенням четвертої сесії VІІ скликання від 25.12.2015 «Про структуру, чисельність апарату міської ради та виконавчого комітету, їх штатів» затверджено структуру та штат апарату Дружбівської міської ради і виконавчого комітету в кількості 18,5 штатних одиниць. Посада спеціаліста ІІ категорії в міській раді на час звернення позивача вакантною не була. Водночас згідно з штатним розписом Дружбівської міської ради була вакантна посада водія. Також у комунальному підприємстві «ЖФ Дружба» - вакантна посада тракториста.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
12. Постановою Ямпільського районного суду Сумської області від 10 травня 2016  року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року, адміністративний позов задоволено частково:
12.1. змінено дату звільнення ОСОБА_1 з 17.11.2015 на 23.11.2015;
12.2. зобов`язано Дружбівську міську раду Ямпільського району Сумської області внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про зміну дати звільнення на 23.11.2015, визнавши запис трудової книжки  №18 недійсним, і видати відповідне розпорядження з цього приводу; 
12.3. стягнуто з Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області на користь ОСОБА_1 1164,44 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;
12.4. стягнуто з Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області на користь ОСОБА_1 1164,44 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу; 
12.5. у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
13. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем не проведено виплату всіх належних позивачу сум у день її звільнення, а також затримано видачу трудової книжки. 
14. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про порушення відповідачем вимог статей 116, 235 КЗпП України та, як наслідок, наявності підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. 
15. Водночас суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про: стягнення з відповідача-1 невиплаченої середньої заробітної плати в розмірі 33186,54 грн відповідно до статті 33 Закону №93-IV; стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 33186,54 грн відповідно до статті 117 КЗпП України; зобов`язання відповідача-2 надати ОСОБА_1 іншу роботу (посаду) в Дружбівській міській раді або на іншому підприємстві, в установі, організації.
16. Відмову в задоволенні позовних вимог у цій частині суди обґрунтували тим, що положеннями чинного законодавства не передбачено обов`язку роботодавця зберігати попередню посаду за працівником, звільненим у зв`язку із обранням на виборну посаду. 
17. Водночас суди попередніх інстанцій зазначили, що попередня посада, яку займала позивач до її обрання на посаду керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Дружбівської міської
ради - начальника загального відділу, відсутня в штатному розписі Дружбівської міської ради. 
18. Також суди попередніх інстанцій, посилаючись на положення статті 51 Закону №280/97-ВР, зазначили, що на осіб, які входять до складу виконавчого комітету, поширюються обмеження щодо сумісності їхньої діяльності з іншою роботою.
19. Ураховуючи те, що позивач, будучи депутатом міської ради, обрана на посаду керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Дружбівської міської ради, то її повноваження депутата достроково припинилися відповідно до статті 5 Закону №93-IV.
20. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що гарантії, установлені статтею Закону 33 №93-IV, не поширюються на позивача, оскільки вона припинила свої повноваження депутата міської ради з 20.12.2010 у зв`язку із обранням її на посаду керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Дружбівської міської ради.
21. Обґрунтовуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 33186,54 грн відповідно до статті 117 КЗпП України, суди попередніх інстанцій зазначили про їхню безпідставність, оскільки під час судового розгляду встановлено, що повний розрахунок з позивачем проведено 27.11.2015, затримка розрахунку при звільненні складає 4 дні, а тому сума, яку необхідно стягнути на користь позивача, складає 1164,44 грн.
22. Отже, підстави для стягнення з відповідача розрахованої позивачем суми середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 33186,54 грн відсутні.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
23. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.
23.1. 15 грудня 2017 року, у зв`язку із початком роботи Верховного Суду, припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України.
23.2. 26 січня 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.
23.3. За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Білоусу  О.В., суддям Желтобрюх  І.Л., Стрелець  Т.Г.
23.4. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - від 30 травня 2019 року №524/0/78-19, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.
23.5. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 травня 2019 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській  О.Р., суддям Кашпур  О.В., Уханенку  С.А.
24. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
25. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначила, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
26. Позивач зазначила, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно застосували до спірних правовідносин положення статті 51 Закону №280/97-ВР та статті 5 Закону №93-IV, оскільки виконавчий комітет Дружбівської міської ради є її структурним підрозділом, не має статусу юридичної особи, не внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а тому не може вважатися окремим органом місцевого самоврядування. 
27. Скаржник указує, що відповідно до статті 87 Цивільного кодексу України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.
28. Ураховуючи те, що виконавчий комітет Дружбівської міської ради не є юридичною особою, трудові відносини між ним і позивачем виникнути не могли.
29. За таких обставин позивач уважає, що вона перебувала в трудових відносинах саме з Дружбівською міською радою, а не з її виконавчим комітетом, у зв`язку з чим положення вказаних нормативно-правових актів не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
30. Отже,  ОСОБА_1 вважає, що має право на гарантії, установлені статтею 33 Закону №93-IV, для депутатів місцевих рад.
31. Також позивач зазначила, що до розрахунку при звільненні необхідно включити, зокрема суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
32. З 17.11.2015 по 23.11.2015 позивач перебувала у вимушеному прогулі в зв`язку із затримкою видачі трудової книжки, а тому відповідач повинен був сплатити їй середній заробіток відповідно до статті 235 КЗпП України в розмірі 1164,44 грн. 
33. Проте 27.11.2015 - у день звільнення - позивачу виплачено лише заробітну плату та суму компенсації за невикористану відпустку. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку із затримкою видачі трудової книжки станом на 10.05.2016 не виплачена.
34. На переконання позивача, відповідач повинен був виплатити їй суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не зважаючи на наявність спору щодо такої суми.
35. Таким чином, скаржник указує на помилковість висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки з 27.11.2015 по 10.05.2016.
36. Відповідач скористався своїм правом і надіслав до суду заперечення на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на висновки та установлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини, просив відмовити в задоволенні касаційної скарги, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
V. Джерела права й акти їхнього застосування
37. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
38. Відповідно до статті 5  Закону №280/97-ВР система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.
39. Згідно зі статтею 45 Закону №280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна в місті (у разі її створення), районна, обласна рада складається з депутатів, які обираються жителями відповідного села, селища, міста, району в місті, району, області на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. 
40. Статтею 49 Закону №280/97-ВР установлено, що повноваження депутата ради починаються з моменту офіційного оголошення відповідною територіальною виборчою комісією на сесії ради рішення про підсумки виборів та визнання повноважень депутатів і закінчуються в день першої сесії ради нового скликання. Повноваження депутата можуть бути припинені достроково у випадках, передбачених законом.
41. За змістом частин першої та другої статті 51 Закону №280/97-ВР виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету. 
41.1. Кількісний склад виконавчого комітету визначається відповідною радою. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради.
42. Частиною третьою статті 51 Закону №280/97-ВР передбачено, що виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб. 
43. Відповідно до частини 7 статті 51 Закону №280/97-ВР на осіб, які входять до складу виконавчого комітету ради і працюють в ньому на постійній основі, поширюються вимоги щодо обмеження сумісності їхньої діяльності з іншою роботою (діяльністю), установлені цим Законом для сільського, селищного, міського голови. 
44. Частиною четвертою статті 12 Закону №280/97-ВР установлено, що сільський, селищний, міський голова не може бути депутатом будь-якої ради, суміщати свою службову діяльність з іншою посадою, в тому числі на громадських засадах (крім викладацької, наукової та творчої роботи у позаробочий час), займатися підприємницькою діяльністю, одержувати від цього прибуток.
45. До складу виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради не можуть входити депутати відповідної ради, крім секретаря ради (частина 9 статті 51 Закону №280/97-ВР).
46. Статтями 1,2 Закону №93-IV передбачено, що статус депутата місцевої ради визначається Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.
46.1. Депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.
47. Частинами першою та другою статті 4 Закону №93-IV установлено, що депутат місцевої ради набуває свої повноваження в результаті обрання його до ради відповідно до Закону України "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів". 
47.1. Повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією і закінчуються в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання, крім передбачених законом випадків дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради або ради, до складу якої його обрано.
48. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 5 Закону №93-IV повноваження депутата місцевої ради припиняються достроково за наявності перелічених підстав, засвідчених офіційними документами, без прийняття рішення відповідної ради у разі обрання або призначення його на посаду, зайняття якої згідно з Конституцією України і законом не сумісне з виконанням депутатських повноважень.
49. Депутат місцевої ради здійснює свої повноваження, не пориваючи з виробничою або службовою діяльністю. 
49.1. Депутат місцевої ради, обраний секретарем сільської, селищної, міської ради, головою, заступником голови районної, обласної, районної у місті ради, працює у відповідній раді на постійній основі і не може суміщати свою службову діяльність з іншою роботою, у тому числі на громадських засадах (за винятком викладацької, наукової та творчої у позаробочий час), займатися підприємницькою діяльністю, одержувати від цього прибуток, якщо інше не передбачено законом (частини перша та друга статті 6 Закону №93-IV).
50. Статтею 7 Закону №93-IV передбачено, що депутат місцевої ради, який перебуває на посаді керівника місцевого органу виконавчої влади чи на іншій посаді, на яку поширюються вимоги Конституції та законів України щодо обмеження сумісництва, не може поєднувати свою службову діяльність на цій посаді з посадою сільського, селищного, міського голови, секретаря сільської, селищної, міської ради, голови та заступника голови районної у місті, районної, обласної ради, а також з іншою роботою на постійній основі в радах, їх виконавчих органах та апараті.
51. Відповідно до частини другої статті 33 Закону №93-IV депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації. У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді. 
52. Статтею 118 КЗпП України встановлено, що працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.
53. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. 
54. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
55. Статтею 235 КЗпП України встановлено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
VI. Позиція Верховного Суду
56. Суд наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
57. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
58. Оскільки з матеріалів касаційної скарги вбачається, що позивачем оскаржуються рішення судів першої та апеляційної інстанцій лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог, тому оскаржувані рішення судом касаційної інстанції перевіряються лише в цій частині, у межах доводів і вимог касаційної скарги.
59. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, Суд керується таким.
60. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що законодавством гарантується право депутата місцевої ради на надання йому, після закінчення його повноважень за виборною посадою, попередньої роботи (посади). У той же час, це право може бути реалізовано за умови наявності посади або іншої рівноцінної посади. Також у разі неможливості надання відповідної роботи (посади) депутат місцевої ради має право на отримання середньої заробітної плати, яка виплачується на період його працевлаштування, але не більше шести місяців.
61. Водночас указаний перелік гарантій трудових прав передбачений лише для особи, яка відповідно до закону має статус депутата місцевої ради.
62. З аналізу положень статей 4,5 Закону №93-IV убачається, що повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради і закінчуються в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання.
62.1. Повноваження депутата місцевої ради також можуть бути припинені достроково, зокрема у випадку обрання або призначення його на посаду, зайняття якої згідно з Конституцією України і законом не сумісне з виконанням депутатських повноважень.
62.2. Дострокове припинення повноважень відбувається за наявності передбачених у законі на те підстав, засвідчених офіційними документами, без прийняття рішення відповідної ради.
63. При вирішенні спору в цій справі судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1  згідно з довідкою Дружбівської міської ради від 18.12.2015 була депутатом Дружбівської міської ради шостого скликання з 2010 по 2015 рік.
63.1. Рішенням другої сесії Дружбівської міської ради шостого скликання від 20.12.2010 ОСОБА_1 затверджена на посаду керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Дружбівської міської ради з 01.01.2011.
64. Положеннями статей 12, 51 Закону №280/97-ВР передбачені вимоги щодо обмеження сумісності службової діяльності осіб, які входять до складу виконавчого комітету ради і працюють в ньому на постійній основі з іншою роботою (діяльністю).
65. Так, указаними нормами встановлена заборона особам, що входять до складу виконавчого комітету бути депутатом будь-якої ради, суміщати свою службову діяльність з іншою посадою, в тому числі на громадських засадах (крім викладацької, наукової та творчої роботи у позаробочий час), займатися підприємницькою діяльністю, одержувати від цього прибуток.
66. Частиною третьою статті 51 Закону №280/97-ВР визначено, що до складу виконавчого комітету ради входить, зокрема керуючий справами (секретар) виконавчого комітету.
67. Отже, керуючий справами (секретар) виконавчого комітету входить до переліку осіб, на яких відповідно до Закону №280/97-ВР розповсюджуються вимоги щодо обмеження сумісності службової діяльності з іншою роботою, а також заборона бути депутатом будь-якої ради.
68. Водночас частиною 9 статті 51 Закону №280/97-ВР установлено, що до складу виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради не можуть входити депутати відповідної ради, крім секретаря ради.
69. Однак, будучи депутатом Дружбівської міської ради, позивач була з 20.12.2010 призначена на посаду керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, тобто на посаду, яка входить до структури виконавчого органу ради та підпадає під установлені законом обмеження для суміщення, і відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Закону №93-IV є підставою для дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради.
70. Таким чином, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій, що з призначенням ОСОБА_1 на посаду керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Дружбівської міської ради вона втратила статус депутата місцевої ради та права передбачені для цієї категорії осіб гарантії щодо надання попередньої посади, а за її відсутності - іншої рівноцінної посади, а також у разі неможливості отримати відповідну посаду - виплату середнього заробітку на період працевлаштування.
71. На обґрунтування доводів касаційної скарги позивач зазначила, що виконавчий комітет Дружбівської міської ради не є юридичною особою, а тому вона перебувала в трудових відносинах саме з Дружбівською міською радою і була її працівником. Тому, на переконання позивача, положення статті 51 Закону №280/97-ВР та статті 5 Закону №93-IV до вказаних правовідносин не застосовуються.
72. Однак Суд критично ставиться до таких доводів скаржника, оскільки положення вказаних нормативно-правових актів, якими встановлено заборону щодо суміщення службової діяльності особами, які входять до складу виконавчого комітету, та депутатами місцевих рад, не пов`язуються такі обмеження і їхні передбачені правові наслідки, у вигляді дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради, із фактом наявності у виконавчого органу такої ради статусу юридичної особи.
73. За таких обставин, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у частині зобов`язання відповідача-2 надати ОСОБА_1 іншу роботу (посаду) в Дружбівській міській раді або на іншому підприємстві, в установі, організації, а також стягнення з відповідача-1 невиплаченої середньої заробітної плати в розмірі 33186,54 грн відповідно до статті 33 Закону №93-IV.
74. Що стосується доводів касаційної скарги про помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 33186,54 грн відповідно до статті 117 КЗпП України, Суд зазначає таке.
75. З аналізу положень статей 47, 116, 117, КЗпП України вбачається, що закон покладає на роботодавця зобов`язання провести зі звільненим працівником повний розрахунок, під яким розуміється обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, а також передбачає відповідальність за порушення вказаного обов`язку у вигляді виплати працівникові його середнього заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 
76. Водночас, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). 
77. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає лише за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.
78. Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій, що повний розрахунок з позивачем, а саме виплата заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку була здійснена 27.11.2015, що підтверджується копією довідки банку про зарахування коштів на рахунок.
78.1. Також суди встановили, що відповідачем на 4 робочі дні було затримано видачу трудової книжки позивача.
79. Ураховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що на користь позивача відповідно до вимог статті 117 КЗпП України підлягало виплаті середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні - з 24.11.2015 по 27.11.2015 у розмірі 1164,44 грн, а також середній заробіток за час вимушеного прогулу (за затримку видачі трудової книжки) з 18.11.2015 по 23.11.2015 у розмірі 1164,44 грн відповідно до статті 235 КЗпП України.
80. Отже, питання виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку вирішено судами першої та апеляційної інстанцій шляхом стягнення з відповідача-2 суми в розмірі 1164,44 грн. Інших порушень прав позивача, передбачених статтями 47, 116 КЗпП України, а саме невиплати позивачу в день звільнення належних їй сум судами попередніх інстанцій не встановлено. 
85. Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 КЗпП України, щодо сум, присуджених позивачеві рішенням суду в зв`язку з затримкою видачі трудової книжки, Суд звертає увагу на таке.
86. Згідно з частиною п`ятою статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
87. Аналіз положень частини п`ятої статті 235 КЗпП України свідчить, що виплата працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку із затримкою видачі трудової книжки не пов`язана з винагородою чи компенсацією за виконання трудових обов`язків.
88. Суд зазначає, що для цілей застосування положень статей 116 та 117 КЗпП України під належними працівникові від роботодавця виплатами необхідно розуміти винагороду у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, а також інші компенсаційні та заохочувальні виплати, встановлені вимогами законодавства та колективним договором, право працівника на одержання яких є безумовним і не залежить від поведінки роботодавця.
89. Водночас середній заробіток за час вимушеного прогулу, присуджений судом за наслідками встановлення під час розгляду трудового спору факту несвоєчасної видачі трудової книжки, має іншу правову природу і за своєю суттю є відповідальністю роботодавця перед працівником за порушення його трудових прав, зокрема права звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу.
90. Таким чином, позивач помилково ототожнює середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв`язку із затримкою видачі трудової книжки, який є мірою відповідальності роботодавця із належними їй сумами, що підлягають виплаті на день звільнення, які за своєю суттю є винагородою за виконану роботу.
91. Отже, положення статей 116, 117 КЗпП України у цьому випадку застосуванню не підлягають, а тому вимоги позивача щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку за період з 23.11.2016 (дня звільнення) по 10.05.2016 (дата рішення суду першої інстанції), пов`язані із невиплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку із затримкою видачі трудової книжки, не ґрунтуються на вимогах закону.
92. Ураховуючи зазначене, Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
93. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
94. Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів і обставин справи не спростовують.
95. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
VII. Судові витрати
96. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
97. Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
98. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
99. Постанову Ямпільського районного суду Сумської області від 10 травня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року залишити без змін.
100. Судові витрати не розподіляються. 
101. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          О.В. Кашпур
                                                                                          С.А. Уханенко