ПОСТАНОВА
Іменем України

24 лютого 2020 року 
Київ

справа №161/18775/17
адміністративне провадження №К/9901/58333/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №161/18775/17
за позовом  ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області      про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору
за касаційною скаргою Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області
на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2018 року, ухвалене суддею Крупінською С.С. та
на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2018 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Ніколіна В.В., суддів: Гінди О.М., Качмара В.Я.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування
1. У грудні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 06 червня 2016 року. 
2. В обґрунтування позову позивач зазначив, що згідно постанови від 06 червня 2016 року державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Бондаруком П.В. постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 462,56 доларів США. Вищезазначена постанова від 06 червня 2016 року була винесена у виконавчому провадженні № 51181389 щодо примусового солідарного стягнення боргу з боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» кредитної заборгованості в розмірі 4625,60 доларів США. Підставою її винесення слугувало те, що ОСОБА_1 в добровільному порядку не виконано виконавчий лист Луцького міськрайонного суду від 04 лютого 2016 року у справі № 161/13781/15-ц. Однак, кредитна заборгованість була погашено іншим солідарним боржником ОСОБА_2 в добровільному порядку без застосування примусових заходів, у зв`язку з чим було закінчено виконавче провадження. Позивач вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена з грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та підлягає скасуванню.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про скасування з боржника виконавчого збору від 06 червня 2016 року, винесену державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька головного територіального управління юстиції у Волинській області Бондаруком Павлом Володимировичем у виконавчому провадженні № 51181389, якою постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 462,56 доларів США.
4. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року докази отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 травня 2016 року у матеріалах виконавчого провадження відсутні, а тому прийняття відповідачем оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору є неправомірним. Також, в оскаржуваній постанові розмір боргу ОСОБА_1 перед державою зазначений у доларах США без зазначення грошового еквіваленту у гривні, незважаючи на той факт, що виконавчим листом у справі № 161/13781/15-ц, виданим Луцьким міськрайонним судом 04 лютого 2016 року було визначено гривневий еквівалент заборгованості. 
5. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2018 року апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька головного територіального управління юстиції у Волинській області залишено без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2018 року у справі № 161/18775/17 - без змін.
5.1. Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, правильно застосував законодавство, яке регулює спірні правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Додатково суд апеляційної інстанції зазначив, що адреса проживання ОСОБА_1 17 липня 2013 року була змінена на АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта наявною у матеріалах справи. Водночас, матеріали виконавчого провадження відповідачем надсилалися на попередню адресу позивача: АДРЕСА_2 . 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
6. 06 серпня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2018 року та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2018 року з підстав порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, у якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
7. У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 рішення суду про стягнення боргу в строк для його самостійного виконання, державним виконавцем винесено оскаржувану постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 10% від суми, що підлягала стягненню за рішенням суду. Вказує на те, що у відповідності до частини 2 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
8. Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
9. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 04 червня 2019 року № 598/0/78-19 у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої палати судді - доповідача Білоус О.В. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 № 14), що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.
10. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 21 лютого 2020 року дана касаційна скарга була прийнята до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог пункту 5 частини 1 статті 340 та статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Позиція інших учасників справи 
11. Від позивача відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.
Установлені судами фактичні обставини справи
12. Заступником начальника Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Бондаруком П.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51181389 від 24 травня 2016 року з виконання виконавчого листа № 161/13781/15-ц, виданого 04 лютого 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» - 4625,60 доларів США, що еквівалентно 101060,91 грн. Боржнику до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження запропоновано добровільно сплатити борг. При невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк чи ненадання документального підтвердження про його виконання, постановлено виконати рішення в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.
13. У зв`язку з невиконанням боржником у добровільному порядку виконавчого листа № 161/13781/15-ц заступником начальника Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Бондаруком П.В. 06 червня 2016 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 51181389 щодо примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду  Волинської області від 04 лютого 2016 року №161/13781/15-ц про солідарне стягнення боргу з боржника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» кредитної заборгованості 4625,60 доларів США.   
14. 28 березня 2017 року заступником начальника Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Бондаруком П.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53655235 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору. Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що позивачем в добровільному порядку не виконано виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2016 року № 161/13781/15-ц.
15. Вважаючи такі дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать приписам чинного законодавства, позивач звернувся з позовом до суду. 
Позиція Верховного Суду
Джерела права й акти їх застосування
16. Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
17. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
18. Відповідно до частини 2 статті 25 Закону №606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
19. Згідно частини 1 статті 27 Закону №606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
20. Відповідно до частини 1 статті 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом/
21. Згідно частини 1 статті 31 Закону №606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
22. Відповідно до частини 1 статті 35 Закону №606-XIV за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного оскарження сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
23. 08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду справ» (далі - Закон № 460-IX).
24. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 460-IX, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
25. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.
26. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
27. Згідно частини 3 статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017).
28. Суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що відповідно до частини першої статті 31 Закону № 606-XIV державний виконавець має бути проінформований про час отримання боржником постанови про відкриття провадження, а повідомлення боржника про виконавче провадження має бути здійснено шляхом отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.
29. Таким чином, законодавством, на момент виникнення спірних правовідносин, було покладено обов`язок на державного виконавця надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Це зумовлено тим, що сторона виконавчого провадження має право знати про дії, що вчиняються державним виконавцем під час виконання функцій покладених Законом на останніх. 
30. Відповідно до частини другої статті 25 Закону України № 606-XIV відлік строку для добровільного виконання рішення відраховується від дня прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, проте, зі змісту словосполучення «добровільне виконання» прямо випливає обов`язок державного виконавця направити таку постанову боржнику завчасно так, щоб боржник після отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження мав можливість виконати рішення добровільно, тобто без настання негативних наслідків у вигляді стягнення з боржника виконавчого збору.
31. Судами попередніх інстанцій було встановлено, що на адресу ОСОБА_1 24 травня 2016 року було скеровано копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 травня 2016 року, винесену на підставі виконавчого листа від 04 лютого 2016 року № 161/13781/15-ц, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області, рекомендований лист на його адресу надіслано 25 травня 2016 року, про що свідчить реєстр відправлень рекомендованих листів на квитанція Укрпошти. 
32. Проте доказів того, що даний рекомендований лист разом із постановою про відкриття виконавчого провадження був отриманий позивачем у матеріалах виконавчого провадження відсутні. 
33. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо протиправності дій державного виконавця, оскільки останній не переконався у тому, що направлена кореспонденція була вручена боржнику, що свідчить про незабезпечення боржнику можливості добровільного виконання виконавчого документу у строк, який визначено чинним законодавством.
34. Відтак, позивач, не будучи повідомленим про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього заборгованості, фактично був позбавлений права на оскарження відповідної постанови та не мав можливості для захисту своїх права та інтересів.
35. Подібний висновок вже був висловлений у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №311/464/17 (2-а/311/23/2017), від 04 липня 2019 року № 826/7561/16, від 06 грудня 2019 року у справі № 804/11/16, і Суд не знаходить підстав для відступу від нього.
36. Крім того, суд апеляційної інстанції вірно звернув увагу на те, що 17 липня 2013 року адреса проживання ОСОБА_1 була змінена на АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта наявною у матеріалах справи. 
37. Інші доводи скаржника не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про протиправність оскаржуваної постанови, у зв`язку з неналежним повідомленням боржника.
38. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.
39. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
40. Доводи та аргументи Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою судами обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
41. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
42. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
43. Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
44. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскарженого рішення суду апеляційної інстанції відсутні.
45. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
46. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області залишити без задоволення.
2. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2018 року у справі № 161/18775/17 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
 В.М. Соколов 
Судді Верховного Суду