П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 487/3950/19	

 	                Головуючий в 1 інстанції: Кузьменко В.В.                 рішення суду першої інстанції прийнято у м. Миколаїв                 28 серпня 2019 року 	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1-ї роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенант поліції Недіна Андрія Вікторовича про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги інспектору 1-ї роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенант поліції Недіну Андрію Вікторовичу про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1155031 від 17 травня 2019 року.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2019 року задоволено адміністративний позов.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Управлінням патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, так як факт порушення позивачем ПДР України належним чином зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості TRUCAM.
При цьому, на думку апелянта, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що поліцейськими порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, так як під час виявлення спірного порушення ними правомірно не складено протокол про адміністративне правопорушення.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення - скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 травня 2019 року о 09 год. 49 хв. на 35 км. а/д М-14 35 км, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ГАЗ 2705 (д/н НОМЕР_1 ), рухався в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» зі швидкістю 77 км/год, перевищивши дозволену швидкість на 27 км/год, чим порушив пп. «б» п. 12.9 ПДР України.
Внаслідок чого, постановою серії ЕАВ № 1155031 від 17 травня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, розміром 255,00 грн.
Не погоджуючись з фактом притягнення до адміністративної відповідальності позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як суб`єктом владних повноважень належним чином не доведено факту вчинення позивачем спірного правопорушення, з чим не погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про дорожній рух», порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 1.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, вони встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до пп. «б» п. 12.9 Правил дорожнього руху, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).
Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, а саме за наслідком встановлення факту перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.
В свою чергу, задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції зроблено висновок, що у межах спірних правовідносин поліцейським грубо порушено вимоги КУпАП та не складено протокол про адміністративне правопорушення за наслідком виявлення факту вчинення позивачем спірного правопорушення, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.
Так, згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Частиною 4 вказаної статті зазначено, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне
Вказані положення також дублюються Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованими не в автоматичному режимі, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року.
Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1,статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.
В даному випадку, відповідно до положень КУпАП та вказаної інструкції, правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, відноситься до правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.
Тому, колегія суддів вважає, що внаслідок виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейським правомірно винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, без складання відповідного протоколу.
Між тим, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, на виконання вказаного обов`язку та з метою доведення правомірності оскаржуваного рішення суб`єктом владних повноважень надано до суду фотознімок та відеозапис, здійснені лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20.
Між тим, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Так, з вищевказаних положень вбачається обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності належними доказами, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів.
В свою чергу, з метою встановлення всіх обставин справи та дослідження зібраних судом доказів, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, колегією досліджено надані суб`єктом владних повноважень докази.
При цьому, зі вказаних доказів вбачається, що транспортний засіб позивача дійсно рухався зі швидкістю 77 км/год, перевищивши дозволену швидкість на 27 км/год, чим вчинено адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Між тим, варто зазначити, що інформація про здійснення вимірювання швидкості автомобіля позивача лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 внесена до п. 6 оскаржуваної постанови.
Тому, колегія суддів вважає, що за наслідком виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейським правомірно винесено оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.
Крім того, надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню суду першої інстанції від 28 серпня 2019 року колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що копію позовної заяви позивача та доданих до неї документів направлено на адресу суб`єкта владних повноважень лише 15 листопада 2019 року, тобто майже через 3 місяці після прийняття оскаржуваного рішення, чим грубо порушено право останнього на подання свого відзиву з доказами правомірності свого рішення.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 317 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції - задовольнити.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2019 року - скасувати, прийнявши у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

     Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
     Судді	    	Градовський Ю.М.    Крусян А.В.