ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

05 лютого 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №588/2148/19 
Номер провадження 22-ц/816/425/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Ткачук С. С. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 

сторони: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Редакція районної газети «Новини Тростянеччини», ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 21 листопада 2019 року в складі судді Линник О.С., постановлене у м. Тростянець Сумської області, повне рішення виготовлене 02 грудня 2019 року,

                                                   В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 подав позов до ОСОБА_2 , ТОВ «Редакція районної газети «Новини Тростянеччини», ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації.
Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у громадсько-політичній районній газеті «Новини Тростянеччини» була опублікована недостовірна інформація щодо нього, а саме: « ... не дає нам спокою 60-річний ОСОБА_4 , який довгі роки жив та працював у Сумах, а тепер повернувся у рідне село. Всі ми знаємо його з дитинства, ходили в школу, знаємо його з тих пір неадекватну поведінку. Часто в синяках ходила його мати, страждали від побоїв вже рідні діти. Строкову службу він не пройшов, його швидко комісували. Від цієї людини можна чекати всього і на кожному кроці. Коли він їде п`яний на мотоблоці, ховається все живе. І більшість з нас не раз тікали від його агресивності, ярості. Прикладів багато. Брала жінка воду з колодязя, а Солодкому здалося, що щось не так. Побив її відром так, що наслідки привели на операційний стіл. Побоїв не знімала, бо численні скарги інших в поліцію не дали результатів. А.Солодкий забрав у свою вотчину ставок, куди люди запускають малька. Хоч відповідних документів немає. Спробував ОСОБА_5 порибалити, скинув його з човна почав топити. Коли той намагався вхопитися за борт, розмахував ножем. Другого разу побив ОСОБА_6 . Правда після цього А. Солодкий втік в м. Суми. І це в нього вже ввійшло в звичку: нахуліганить, чує, що поліція виїде, переховується певний час в Сумах. Замовили люди восени комбайн щоб змолотив пшеницю. Кидався з вилами, намагався проколоти колеса. Перестрів 22-річного В.Гробова, без причини кидався бити його. Коли на захист прибіг батько, виламав тому пальці. Тепер коли на селі гаряча пора, чоловік ходить в гіпсі. До того ж на нього ще й завели кримінальну справу. Якось машина з сіном ОСОБА_7 . ОСОБА_8 зачепила ОСОБА_9 (збудований після війни, без вікон і дверей, в ньому хіба що дрова зберігати). А.Солодкому вдалося відсудити 14 тис. гривень, бо він уміє підкупити .... В результаті А.Солодкому ще більше це розв`язало руки. На поминках, коли на цвинтарі зібралося все село і численні гості, кричав, що всіх зможе завалити, бо нічого йому не буде. До того ж має дві рушниці ...».. 
Позивач вважає, що такими діями відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь, гідність та ділову репутацію. Неправомірними діями відповідача ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, в зв`язку з тим, що позивач був ображений та принижений. 
Посилаючись на викладене позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що принижує його честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації інформацію, поширену відповідачами ОСОБА_2 та Громадсько-політичною районною газетою «Новини Тростянеччини» у випуску від 07 червня 2018 року, стягнути на його користь відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 у розмірі 130000 грн, з ОСОБА_3 у розмірі 60000 грн, з ТОВ "Редакція районної газети "Новини Тростянеччини" у розмірі 60000 грн, судові витрати просить покласти на відповідачів.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 21 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просив скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що висновок суду першої інстанції щодо встановлення достовірності, викладеної у статті інформації не підтверджений достатніми доказами, судом порушені правила оцінки доказів, що призвело до хибного вирішення спору.
Відзивів на апеляційну скаргу відповідачі не подали.
Учасники справи повідомлені про розгляд справи належним чином, проте в судове засідання до апеляційного суду не з`явилися.
Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_10 подав заяву про відкладення судового розгляду у зв`язку із зайнятістю в іншій справі у Тростянецькому районному суді Сумської області, проте доказів на підтвердження зазначених обставин не надав.
Відповідно до  частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.
Згідно з частиною 2 статті 128, частиною 2 статті 366 ЦПК України про дату, час  та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа розглядається з їх повідомленням, при цьому їх явка не є обов`язковою.
Враховуючи, що позиція позивача у справі чітка і зрозуміла, суперечностей не містить, додаткових питань не викликає, явка в судове засідання до апеляційного суду не є обов`язковою, подана заява представника не містить доказів на підтвердження підстав відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи без участі сторін, а тому відмовляє у задоволенні клопотання ОСОБА_10 про перенесення судового розгляду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що у громадсько-політичній районній газеті «Новини Тростянеччини» №23 (11017) від 7 червня 2018 року у рубриці «Нам пишуть» за підписом «Жителі села Новоукраїнка» була опублікована стаття, у якій серед іншого зазначено: « ... не дає нам спокою 60-річний ОСОБА_4 , який довгі роки жив та працював у Сумах, а тепер повернувся у рідне село. Всі ми знаємо його з дитинства, ходили в школу, знаємо його з тих пір неадекватну поведінку. Часто в синяках ходила його мати, страждали від побоїв вже рідні діти. Строкову службу він не пройшов, його швидко комісували. Від цієї людини можна чекати всього і на кожному кроці. Коли він їде п`яний на мотоблоці, ховається все живе. І більшість з нас не раз тікали від його агресивності, ярості. Прикладів багато. Брала жінка воду з колодязя, а Солодкому здалося, що щось не так. Побив її відром так, що наслідки привели на операційний стіл. Побоїв не знімала, бо численні скарги інших в поліцію не дали результатів. А.Солодкий забрав у свою вотчину ставок, куди люди запускають малька. Хоч відповідних документів немає. Спробував ОСОБА_5 порибалити, скинув його з човна почав топити. Коли той намагався вхопитися за борт, розмахував ножем. Другого разу побив ОСОБА_6 . Правда після цього А. Солодкий втік в м. Суми. І це в нього вже ввійшло в звичку: нахуліганить, чує, що поліція виїде, переховується певний час в Сумах. Замовили люди восени комбайн щоб змолотив пшеницю. Кидався з вилами, намагався проколоти колеса. Перестрів 22-річного В.Гробова, без причини кидався бити його. Коли на захист прибіг батько, виламав тому пальці. Тепер коли на селі гаряча пора, чоловік ходить в гіпсі. До того ж на нього ще й завели кримінальну справу. Якось машина з сіном ОСОБА_7 . ОСОБА_8 зачепила ОСОБА_9 (збудований після війни, без вікон і дверей, в ньому хіба що дрова зберігати). А.Солодкому вдалося відсудити 14 тис. гривень, бо він уміє підкупити .... В результаті А.Солодкому ще більше це розв`язало руки. На поминках, коли на цвинтарі зібралося все село і численні гості, кричав, що всіх зможе завалити, бо нічого йому не буде. До того ж має дві рушниці ...» (а.с.10, 25 том 1).
Встановлено, що лист жителів села Новоукраїнка, який був надрукований у громадсько-політичній районній газеті «Новини Тростянеччини» №23 (11017) від 7 червня 2018 року передала до редакції ОСОБА_2 , яка у вказаному селі не проживає, особисто ОСОБА_1 не знає, лист не складала і не підписувала. 
Заяви такого ж змісту жителі села Новоукраїнка 17 травня 2018 року направили начальнику Тростянецького РВ УМВС України в Сумській області та керівнику Охтирської місцевої прокуратури (а.с.135,136 том 1).
23 травня 2018 року Охтирська місцева прокуратура переслала колективне звернення мешканців села Новоукраїнка до Тростянецького ВП Охтирського ВП ГУНП в Сумській області для розгляду по суті (а.с. 161 том 1).
За вказаним зверненням проведена перевірка ДОП Тростянецького ВП ГУНП в Сумській області, за наслідками якої було складено висновок про припинення розгляду матеріалів ЄО №1535 за відсутністю ознак кримінального правопорушення, де зазначено, що перевіркою дійсно встановлено , що між ОСОБА_1 та родинами Гробових і Кушнір склалися неприязні відносини (встановлено факти погроз, бійок), всі опитані особи вказали, що конфліктні ситуації починаються ОСОБА_1 . Крім того, у нього виникають словесні конфлікти із іншими мешканцями села. По даним фактам, які були викладені у колективній заяві вже було проведено перевірку та прийняте рішення. Опитати ОСОБА_1 не вдалося за можливе за його відсутністю на території с. Новоукраїнка близько місяця та місцезнаходження його невідоме (матеріали ЄО №1535 від 17 травня 2018 року).
В суді першої інстанції свідки підтвердили, що всі події, які викладені у статті газети, відповідають дійсності, за фактами протиправних дій позивача проводилися перевірки правоохоронними органами, проте ознак кримінальних правопорушень у діях ОСОБА_1 встановлено не було.
Станом на 03 червня 2019 року  ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, протягом 2018-2019 років до адміністративної відповідальності не притягувався (а.с.197, 198 том 1).
Будь-яких доказів щодо обґрунтування розміру заподіяної йому моральної шкоди позивач суду не представив.
Комунальне підприємство Тростянецької районної ради «Редакція районної газети «Новини Тростянеччини» 25 січня 2019 припинило свою діяльність (а.с.75 том 1), його правонаступником є відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Редакція районної газети «Новини Тростянеччини» (а.с.91-96 том 1).
Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивоване тим, що позивач не надав належних допустимих доказів порушення свого немайнового права та спричинення відповідачами моральної шкоди, викладені у статті фактичні обставини є достовірними, а оціночні судження не підлягають спростуванню.  
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
За змістом ч.1 ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України  фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ст. 23 ЦК України).
У п.п. 15, 18 постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» пленум Верховного Суду України роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на  увазі,  що  юридичним складом правопорушення,  наявність якого може бути підставою для задоволення  позову,  є  сукупність  таких обставин:  а)  поширення інформації,  тобто доведення її до відома хоча б одній особі у  будь-який  спосіб;  б)  поширена  інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи,  тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;  г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним  особистим  немайновим благам,  або  перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє 
особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти:  опублікування її  у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів   телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках,  заявах,  листах,  адресованих іншим особам;  повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності  або  викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні  або перекручені).
Згідно з положеннями статті 277 ЦК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право 
подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок  цього  було  порушено  його особисті немайнові права. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Проаналізувавши зміст статті на предмет його достовірності суд першої інстанції, врахував доведені факти звернення жителів села Новоукраїнка до правоохоронців з метою захисту своїх прав, порушених позивачем, дослідив матеріали перевірки, проведеної Тростянецьким відділенням поліції ГУНП в Сумській області за заявою селян, врахував показання свідків, які узгоджувались з іншими доказами, а тому дійшов обґрунтованого висновку про достовірність відомостей, викладених у статті, щодо спричинення позивачем тілесних ушкоджень його матері, дітям, односельцям ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Твердження апеляційної скарги про те, що факт вчинення кримінального або адміністративного правопорушення, може бути встановлений лише у порядку визначеному  КПК України або КУпАП не впливають на висновки у даній справі, оскільки суд першої інстанції не здійснював правової кваліфікації дій ОСОБА_1 , а лише перевірив достовірність відомостей наведених у статті. 
У силу статті 277 ЦК не підлягають спростуванню оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Питання про визначення твердження як факту або оціночного судження знаходиться у сфері свободи розсуду національного суду.
Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу на необхідність розмежування твердження про факти та оціночні судження, підкреслюючи, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна.
Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (справа «Лінгенс проти Австрії», рішення від 08 липня 1986 року, пункт 46).
Розвиваючи ці положення у справі «Ліндон, Очаковські- Лоран та Жулі проти Франції», Європейський суд з прав людини нагадав, що для того, щоб оцінити виправданість оспорюваного висловлювання, необхідно провести різницю між твердженнями про факти і оціночні судження. У той час як реальність фактів може бути продемонстрована, правдивість оціночних суджень не може бути предметом доведення. Вимогу довести правдивість оціночного судження неможливо виконати, це порушує саме право на вільне вираження думки, яке є найважливішим елементом права, гарантованого статтею 10 Конвенції. Класифікація висловлювання як твердження про факт або оціночного судження являє собою питання, яке перш за все знаходиться в рамках свободи розсуду національних органів влади, зокрема національних судів. Однак навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, воно повинно бути підтримано достатньою фактичною підставою, за відсутності якої воно буде визнано таким, що виходить за належні рамки (справа «Ліндон, Очаковські- Лоран та Жулі проти Франції», рішення від 22 жовтня 2007 року, пункт 55).
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перше речення, із третього по восьме речення, з десятого по дванадцяте, чотирнадцяте, з шістнадцятого по двадцяте, із двадцять другого по двадцять восьме речення публікації не містять фактичних даних, а містять оціночні судження, якими відображена поведінка позивача, надається йому критична характеристика, описані події, у тому числі і за допомогою вживання гіпербол «...знаємо його з тих пір неадекватну поведінку», «його швидко комісували», «від цієї людини можна чекати всього і на кожному кроці», «коли він їде п`яний на мотоблоці, ховається все живе», «тікали від його агресивності, ярості», «забрав у свою вотчину ставок», «втік в м. Суми», «нахуліганить, чує, що поліція виїде, переховується певний час в Сумах», «Кидався з вилами, намагався проколоти колеса», «без причини кидався бити його», «вдалося відсудити 14 тис. гривень, бо він уміє підкупити» «А. Солодкому ще більше це розв`язало руки», «кричав, що всіх зможе завалити, бо нічого йому не буде».
З огляду на встановлені обставини суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки доводи позивача про недостовірність інформації, розповсюдженої відповідачами у статті газети не знайшли свого підтвердження, крім того, частина публікації складається з оціночних суджень, які не підлягають спростуванню.
Твердження апеляційної скарги про необхідність застосування вимог Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» щодо відповідальності за порушення законодавства про друковані засоби масової інформації відхиляються апеляційним судом, оскільки підстави для такої відповідальності не встановлені в ході судового розгляду.
З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Установивши, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишає без задоволення, рішення суду без змін.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

                                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 21 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 06 лютого 2020 року.

Головуючий –                                                                          В.І. Криворотенко

Судді:                                                                                       О.Ю. Кононенко

                                                                                                  С.С. Ткачук