ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Постанова
Іменем України
Справа № 638/18041/13-ц
Провадження № 22-ц/818/516/20
28 січня 2020 року         
м. Харків
Харківський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого         – Сащенко І.С.
суддів          – Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.
за участю секретаря Іманвердізаде А.А.
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційні скарги  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року (суддя Штих Т.В.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором позики, -
встановив:
У березні 2019 року   ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором позики. 
В обгрунтування вимог зазначав, що 23 листопаду 2009 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір позики на сумму, єквівалентну 25000 доларів США, а також власноруч у пристуності двох свідків ним було складено розписку на сумму, єквіваленту 5000 доларів США. Згідно цих документів боржник повинен був сплатити зобов`язання за вищевказаним документами до 23.11.2010 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 Його спадкоємці - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично прийняли спадщину, але добровільно виконати боргові зобов`язання спадкодавця відмовились. 
Прсив стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 201000 гривень. 
Справу розглянуто за відсутності сторін.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1  задоволено. Визнано ОСОБА_1 кредитором спадкодавця ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Харкові та помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно з кожної за борговими зобов`язаннями ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 201 000 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, документи додані на підтвердження позовних вимог не відповідають вимогам законодавства, так як не були власноруч підписані ОСОБА_5 .
Також не погодившись з вказаним рішенням суду з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_3 , в якій просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог до неї. 
Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2016 року її було усунуто від права на спадщину за законом після ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначав, що існують всі законні підстави для задоволення його позову.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційні скарги та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитись з ухваленим рішенням суду.
Встановлено, що відповідно договору та розписки ОСОБА_1 надав ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі, еквівалентному 25000 та 5000 доларів США, які останній зобов`язався повернути у визначений в договорі та розписці час.
Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).
В силу ст.ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. 
Відповідно до інформації, наданої Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_4 було заведено спадкову справу № 661/2013.
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 ЦК України).
Згідно частини 1 статті 1261 Цивільного кодексу України, той з подружжя, який пережив спадкодавця, є спадкоємцем першої черги спадкування.
Стаття 1261 Цивільного кодексу України включає до складу спадкоємців першої черги також дітей померлого.
Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Зобов`язання по поверненню боргових зобов`язань включаються до складу спадщини боржника.
Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
Як зазначено в п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців слід враховувати, що з урахуванням ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Згідно з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2016 року ОСОБА_3 було усунуто від права на спадкування після смерті ОСОБА_4 . 
Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення вимог кредитора ОСОБА_1 в межах вартості майна, одержаного у спадщину ОСОБА_3 , шляхом солідарного стягнення заборгованості за борговими зобовязаннями після смерті батька - ОСОБА_4 .
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину в порядку спадкування за законом є його дружина ОСОБА_2 . 
На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача та покладення обов`язку на ОСОБА_2 погасити заборгованість за договором позики в межах успадкованого майна після померлого ОСОБА_4 .
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що документи на підтвердження позовних вимог, додані до матеріалів справи, а саме розписка, не відповідають вимогам законодавства, так як не були власноруч написані ОСОБА_5 , колегія суддів до уваги не приймає.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у кредитора свідчить про невиконання боржником своїх зобов`язань за договором позики.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Крім того, частиною 6 ст. 81 ЦПК України, визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проте, доказів на спростування належності підпису ОСОБА_4 в розписці та договорі відповідач ОСОБА_2 та її представники суду не надали.
Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. 
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року, в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 за борговими зобов`язаннями ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 – в сумі 201000 гривень на користь  ОСОБА_1 – слід скасувати і в позові в цій частині відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – задовольнити.
Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року– в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 за борговими зобов`язаннями ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 – 201000 гривень та судовий збір пропорційно в сумі 2010 гривень на користь  ОСОБА_1 – скасувати і в позові в цій частині відмовити. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 03.02.2020 року.

Головуючий        І.С. Сащенко

          Судді                                                                              А.І. Овсяннікова  

       І.П. Коваленко