ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

14 січня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №591/2717/19 
Номер провадження 22-ц/816/22/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Орлова І. В. 
з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
у присутності: 
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Метангазавто» - адвоката Гниди Федіра Андрійовича, 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Метангазавто»
на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 липня 2019 року у складі судді Грищенко О.В., ухваленого у м. Суми, повний текст складений 08 липня 2019 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метангазавто» про стягнення заборгованості з заробітної плати, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки  розрахунку при звільненні  та видачі трудової книжки, моральної шкоди,

                                                        в с т а н о в и в : 

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метангазавто» (далі - ТОВ «Метангазавто») і свої остаточні вимоги мотивував тим, що з 01.08.2005 року працював у ТОВ «Метангазавто». 12.04.2019 року він звільнився за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України. За період роботи утворилась заборгованість по заробітній платі, а саме: за жовтень 2018 року - 4633,12 грн, за листопад - 4700,45 грн, за грудень 2018 року - 4611,69 грн, за січень 2019 року - 4570,35 грн, за лютий 2019 року - 4570,35 грн, за березень 2019 року - 4623,57 грн, за квітень - 3522,72 грн. Всього заборгованість по заробітній платі становить 28772,25 грн. Крім того, в період роботи на ТОВ «Метангазавто» позивач витрачав свої кошти на експлуатацію службового автомобіля, сума яких складає 5157,43 грн. Також до виплати підлягає компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату у розмірі 314,75 грн. Звертає увагу на те, що відповідачем не сплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2521,80 грн та вихідну допомогу у сумі 13869,90 грн. Оскільки запис про звільнення у трудовій книжці зроблений 12.04.2019 року, фактично трудову книжку отримав 22.04.2019 року,  тому сума середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки за 6 робочих днів склала 1260,90 грн. Крім того, позивач вважає, що у зв`язку з неповним та невчасним розрахунком, діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки відсутність коштів призвела до позбавлення нормального життєвого існування. 
Тому ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Метангазавто» на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 28772,25 грн;  кошти по авансовим звітам в сумі 5157,43 грн; компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 314,75 грн; вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 13869,90 грн; середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1260,90 грн; компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в сумі 2521,80 грн; моральну та матеріальну шкоду в сумі 18340 грн.
Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Метангазавто» на користь ОСОБА_1 69333,80 грн, у тому числі заборгованість з виплати заробітної плати 32943,52 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 13.04.2019 року по 04.07.2019 року в сумі 15336 грн, вихідну допомогу 17035,53 грн, середній заробіток за затримку видачі трудової книжки 1704 грн, компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати з жовтня 2018 року по квітень 2019 року - 314,75 грн, моральну шкоду - 2000 грн. 
В іншій частині вимог щодо стягнення моральної шкоди відмовлено за необґрунтованістю. 
Стягнуто з ТОВ «Метангазавто» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 768,40 грн.
В апеляційній скарзі ТОВ «Метангазавто», посилаючись на необґрунтованість, не повне встановлення обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи,порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
У доводах апеляційної скарги зазначає, що звільнення було проведене саме за власним бажанням працівника, тому вимога про виплату йому вихідної допомоги, передбаченої законом при звільненні з причини порушення законодавства про працю є необґрунтованою та неправомірною, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що позивач у своїй заяві про звільнення, яку направив листом через засоби поштового зв`язку, просив надіслати трудову книжку поштою із зазначенням адреси отримання, а також те, що в день звільнення він не працював, а тому вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невидачею трудової книжки вважає необґрунтованою та неправомірною. Крім того, доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди позивачем не надано. 
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку представника  апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивача у справі, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01 серпня 2005 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду технічного директора ТОВ «Метангазавто».
Наказом №13-К від 12 квітня 2019 року директора ТОВ «Метангазавто», на підставі заяви ОСОБА_1 директора технічного, звільнено з роботи 12 квітня 2019 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.5, 26-27, 123, 126). 
17 квітня 2019 року відповідач направив позивачу поштовим зв`язком трудову книжку (а.с.6, 28, 129).22 квітня 2019 року ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Метангазавто» трудову книжку поштовим зв`язком (а.с.130).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. 
Колегія суддів не в повному обсязі  погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У випадку  порушення  з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) встановлених строків виплати доходів, у тому числі і заробітної плати, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію працівникам втрати  частини доходів  відповідно до вимог передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та в Порядку передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року  № 159.
З довідки наданої ТОВ «Метангазавто» вбачається, що роботодавцем дійсно допускалось порушення строків виплати заробітної плати позивачу у справі, тому він має право на отримання грошової компенсації, яка за жовтень 2018 року складає 78 грн.76 коп., листопад 2018 року - 65 грн.81 коп., грудень 2018 року - 36 грн.89 коп., січень 2019 року - 45 грн.70 коп., лютий 2019 року - 22 грн.85 коп., березень 2019 року - 42 грн.61 коп., квітень 2019 року - 23 грн.12 коп., а загалом 314 грн.75 коп. 
Розмір розрахованої позивачем суми грошової компенсації підтверджується матеріалами цивільної справи і доказів на спростування цього розрахунку відповідачем надано не було, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.
Підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Так, відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною 1 ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа  організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.
Відповідно до п. 8 р. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
При визначенні розміру суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, місцевий суд виходив з того, що середньоденний розмір заробітної плати відповідача обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 становив 284 грн. В той же час, будь-які докази на підтвердження цього в матеріалах цивільної справи, на час ухвалення оскаржуваного рішення, відсутні.
Судом апеляційної інстанції, за клопотанням учасників справи, було витребувано від відповідача довідку про розмір середньоденної заробітної плати з якої вбачається, що її розмір становив 266 грн 83 коп. (а.с.210).
Також з довідки про заборгованість по заробітній платі вбачається, що остаточний розрахунок з позивачем у справі було проведено 24 вересня 2019 року шляхом перерахування коштів в розмірі 157 грн. 31 коп. на картковий рахунок позивача (а.с.206-207).
В день звільнення позивач у справі був відсутній на роботі і заява про звільнення його з роботи, проведення остаточного розрахунку та направлення йому трудової книжки була направлена ним засобами поштового зв`язку рекомендованим листом 11 квітня 2019 року. Відповідач отримав його лист 16 квітня 2019 року і дана обставина підтверджується скріншотом із сайту пошуку поштових відправлень Укрпошти  (а.с.125-129).
Таким чином, роботодавець повинен був провести остаточний розрахунок з позивачем у справі на наступний день після отримання від останнього вимоги про розрахунок, а саме 17 квітня 2019 року, але, як вже було встановлено, такий розрахунок було проведено лише 29 вересня 2019 року.
Виходячи з цього, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 квітня 2019 року по 29 вересня 2019 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 16810 грн.29 коп. (266,83 х 63 роб. дні).
Підлягають частковому задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування йому моральної шкоди, оскільки відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
При визначенні розміру  заподіяної моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача, колегія суддів враховує характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь вини  відповідача, характер і тривалість страждань позивача, який, не отримуючи вчасно заробітну плату з вини відповідача, вимушений був обмежувати себе та членів своєї родини у придбанні продуктів харчування та іншого необхідного для життя, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 1000 грн 00 коп.
В той же час, колегія судів не погоджується з висновками місцевого суду щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.
Так, відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Пунктом п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту  населення України від 29.07.1993 року № 58 передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення, а при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
В той же час, пунктом 4.2 вищезазначеної Інструкції передбачено, що якщо працівників відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.
Як вже було встановлено судом, позивач у справі був відсутній на роботі у день звільнення і заява від 11 квітня 2019 року про звільнення його з роботи, проведення остаточного розрахунку та направлення йому трудової книжки засобами поштового зв`язку була отримана відповідачем 16 квітня 2019 року і на наступний день, 17 квітня 2019 року, трудова книжка була надіслана позивачу на вказану ним адресу і дана обставина підтверджується копіями опису вкладення, накладної та копією чеку (а.с.129).
Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що відповідачем при направленні позивачу трудової книжки у зв`язку із його звільненням були дотримані вимоги передбачені п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а отже його вимоги про стягнення на його користь середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Крім того, неможливо за порушення трудових прав працівника при одному звільненні  одночасне  застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України так  за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення  середнього заробітку, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.
Не погоджується колегія суддів і з висновками місцевого суду щодо стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 28772 грн 25 коп, оскільки такий розмір заборгованості не підтверджується належними та допустимими доказами.
Так, в матеріалах цивільної справи, були відсутні письмові докази щодо розміру заборгованості по заробітній платі позивача у справі, а з наданої відповідачем до апеляційного суду довідки вбачається, що остаточний розрахунок з позивачем було проведено 24 квітня 2019 року, отже на час ухвалення оскаржуваного рішення (04 липня 2019 року), заборгованість по заробітній платі перед позивачем вже була погашена, а тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.
Також є необґрунтованими і не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування йому коштів на експлуатацію службового автомобіля у розмірі 5157 грн 43 коп., оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цих вимог ним суду надано не було. 
Наданий позивачем  скріншот з комп`ютера про спілкування з невідомою особою про «авансові 5157,43» не є доказом понесених ним витрат на експлуатацію службового автомобіля, оскільки він повинен був надати роботодавцю підтверджуючі документи про використання коштів та скласти авансовий звіт про їх використання відповідно до вимог передбачених Наказом Міністерства фінансів України від 28 вересня 2015 року № 841, а тому рішення місцевого суду в частині  також  підлягає скасуванню.
Також колегія суддів вважає безпідставними висновки місцевого суду про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення на його користь тримісячного середнього заробітку на підставі ст.44 КЗпП України.
Позивач, звертаючись з такими позовними вимогами до місцевого суду обґрунтовував їх тим, що, у зв`язку із затримкою у виплаті заробітної плати роботодавець допустив порушення законодавства про працю, а тому він підлягає звільненню з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України про що ним була написана відповідна письмова заява копія якої ним надана до суду і в якій зазначено, що він просить звільнити його з роботи саме згідно ст.38 ч.3 КЗпП України (а.с.97).
Заперечуючи проти позову, представник відповідача надав суду копію письмової заяви позивача у справі, яка була ним направлена на адресу відповідача і в якій відсутнє посилання як на підставу звільнення на будь-яку частину ст.38 КЗпП України (а.с.126). Також відсутнє в даній заяві і посилання як на підставу звільнення на порушення роботодавцем законодавства про працю, а тому позивач і був звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.
В судовому засіданні представником відповідача було надано для огляду оригінал письмової заяви позивача про звільнення його з роботи, який є ідентичним копії заяви наданій раніше до суду цим представником, з якої дійсно вбачається, що позивач не просив звільнити його з роботи саме за ч.3 ст.38 КЗпП України. Дану обставину підтвердив також і позивач у справі. Таким чином колегія суддів вважає, що у роботодавця відсутні були підстави для виплати позивачу тримісячного середнього заробітку на підставі ст.44 КЗпП України, а тому ці вимоги позивача є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
За таких підстав, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення суду - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Відповідно до вимог передбачених ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір  у сумі 753 грн 03 коп за розгляд справи у суді першої інстанції.
Компенсувати відповідачу судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі  299  грн 67 коп. за  рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

                                                         п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Метангазавто» задовольнити частково.
Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метангазавто» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати з жовтня 2018 року по квітень 2019 року у сумі 314 грн 75 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.04.2019 року по 19.07.2019 року у сумі 16810 грн 29 коп. та моральну шкоду у сумі 1000 грн,  з подальшим відрахуванням усіх необхідних платежів та зборів.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метангазавто» на користь держави судовий збір  у сумі 753 грн 03 коп за розгляд справи у суді першої інстанції.
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Метангазавто» судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 299 грн 67 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складене 17 січня 2020 року.

Головуючий -                                                                                              О. І. Собина
Судді:                                                                                                           Т. А. Левченко
                                                                                                                       І. В. Орлов