ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року	Львів	Справа № 460/2150/19 пров. № 857/13222/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року, головуючий суддя – Зозуля Д.П., ухвалене у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

В вересні 2019 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ у Рівненській області, в якому просив визнати протиправним дії Головного управління ПФУ в Рівненській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до вимог ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796- XII; зобов`язати Головне управління ПФ України в Рівненській області призначити з 15 травня 2019 року пенсію із зменшеним пенсійним віком відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-Х11, як потерпілому від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він є потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи 3 категорії. Вважав протиправною бездіяльність відповідача в частині не призначення з 15.05.2019 року пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку, згідно із ст. 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Наголосив, що ним подано всі необхідні документи для призначення вказаної пенсії. Зазначав, що така відмова є протиправною та незаконною, що і стало підставою для звернення до суду. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення від 08.08.2019 року №243/02.10, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії по віку, відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок  Чорнобильської катастрофи”; визнано протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії по віку, відповідно до вимог ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію по віку, відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991, з 15.05.2019 року.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ у Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в архівній довідці не відображені дні виїзду ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що унеможливлює встановити період перебування позивача у цій зоні, а посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не є підставою для призначення позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постраждав внаслідок аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_1 , виданого 01.12.1992 року (категорія 3) (а.с. 27).
Згідно записів трудової книжки  позивач в період з 23.01.1986 року по 17.02.1988 року працював у Здолбунівському райсількомунгоспі, з 11.04.1988 року по 12.07.1994 року працював на Здолбунівському цементно-шиферному комбінаті (а.с. 13).
Згідно довідки Здолбунівського райвійськомату ОСОБА_1 був призваний на 154 денні навчальні збори і проходив їх з 18.01.1987 року по 30.06.1987 року, що також підтверджується записом у військовому білеті НОМЕР_2  (а.с. 24).
У військовому білеті НОМЕР_2 , у розділі "Особливі  відмітки" містяться відомості про те, що в період з 18.01.1987 року по 22.06.1987 року виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії в 30км зоні сектор №2 Чорнобильської АЕС (а.с. 21). 
Відповідно до довідки військової частини №43187 від 22.06.1987 року № 1017 зазначено запис щодо участі  позивача з 18.01.1987 року по 22.06.1987 року в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 25).
Довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 13.11.2000 року № 5/1/14470 та №179/1/7505 від 01.07.2015 року підтверджено, що ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварі ЧАЕС в період з 18.01.1987 року (наказ №18) по 22.06.1987 року (наказ №171). Отримав  дозу опромінення 4,238 рентген. Дні виїзду в зони (на об`єкти, населені пункти) - не відображені.
Відповідно до довідки про розрахунок стажу, страховий стаж позивача становить 22 роки 10 місяців 18днів.
15.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком (ліквідатор ЧАЕС) (а.с.11).
Рішенням від 08.08.2019 року №243/02.10 Здолбунівським відділом обслуговування громадян (сервісний центр) відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії по віку, відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок  Чорнобильської катастрофи” оскільки відсутній факт роботи в зоні відчуження.
У рішенні зазначено, що для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок  Чорнобильської катастрофи” та для визначення страхового стажу було надано наступні документи: паспорт та реєстраційний номер облікової картки платника податків,  трудову книжку № НОМЕР_3 , військовий квиток НОМЕР_2 , диплом про навчання № НОМЕР_4 від 06.07.1981 року, архівну довідку Міністерства Оборони України від 07.02.2019 року №62/02, довідку про отримання допомоги по безробіттю та посвідчення ліквідатора 3 категорії № НОМЕР_5 від 18.04.2019 року.
Відповідно до наданих  документів станом на 15.05.2019 року страховий стаж становить 22 роки 10 місяців 20 днів, а факт роботи в зоні відчуження  відсутній.
Відповіддю від 22.08.2019 року №283/02.10 Здолбунівським відділом обслуговування громадян (сервісний центр) також повідомлено позивача, що для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок  Чорнобильської катастрофи” та для визначення страхового стажу було надано наступні документи: паспорт та реєстраційний номер облікової картки платника податків,  трудову книжку № НОМЕР_3 , військовий квиток НОМЕР_2 , диплом про навчання № НОМЕР_4 від 06.07.1981 року, архівну довідку Міністерства Оборони України від 07.02.2019 року №62/02, довідку про отримання допомоги по безробіттю та посвідчення ліквідатора 3 категорії №035090 від 18.04.2019 року. Відповідно до наданих  документів станом на 15.05.2019 страховий стаж становить 22 роки 10 місяців 20 днів, а факт роботи в зоні відчуження  відсутній (а.с. 28).
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язаний врахувати саме інформацію, викладену в наданих позивачем довідках, а в разі непогодження з нею чи сумнівів у її достовірності довести це в порядку, визначеному законодавством України за наявності відповідних повноважень.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення (далі - Закон №796-ХІІ).
Відповідно до статті 49 Закону №796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 55 Закону України №796-XII учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, пенсійний вік зменшується на 5 років.
Матеріалами справи, зокрема,  довідки Здолбунівського райвійськомату підтверджується, що ОСОБА_1 був призваний на 154-ри денні навчальні збори і проходив їх з 18.01.1987 року по 30.06.1987 року, що також підтверджується записом у військовому квитку НОМЕР_2 .
Також у військовому квитку позивача НОМЕР_2 у розділі "Особливі  відмітки" містяться відомості про те, що в період з 18.01.1987 року по 22.06.1987 року виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії в 30 км зоні (сектор №2) Чорнобильської АЕС
У довідці військової частини № 43187 від 22.06.1987 року № 1017 зазначено, що позивач брав участь з 18.01.1987 року по 22.06.1987 року в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
Довідками Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 13.11.2000 року №5/1/ 14470 та №179/1/7505 від 01.07.2015 року підтверджено, що ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварі ЧАЕС в період з 18.01.1987 року (наказ №18) по 22.06.1987 року (наказ №171). Отримав  дозу опромінення 4,238 рентген. Дні виїзду в зони (на об`єкти, населені пункти) - не відображені.
Колегія суддів зазначає, що небезумовне співпадання інформації щодо участі позивача в ліквідації аварії на ЧАЕС свідчить про його дійсну участь, оскільки загалом підтверджується необхідне чотирнадцятиденне перебування його в зоні відчуження у 1987 році, що дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Такого висновку також дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 10 липня 2019 року у справі №577/4716/16-а.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог, а відповідачем протиправно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушено гарантоване державою право його на пенсійне забезпечення.
Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року у справі №460/2150/19 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повний текст постанови складено 21.02.2020 року.