Ухвала
Іменем України
      
20 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 401/1169/19
провадження № 61-501ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на ухвали Кропивницького апеляційного суду від 07 серпня 2019 року та від 11 вересня 2019 року у справі за позовом Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 липня 2019 року позов Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01 грудня 2015 року по 01 березня 2019 року у сумі 2 428,73 грн, витрати, пов`язані з інфляційними процесами, у розмірі 933,47 грн, три відсотки річних у сумі 249,64 грн та судовий збір у розмірі 1 744,80 грн.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07 серпня 2019 року у задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 липня 2019 року залишено без руху.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції виходив з того, що положення статті 8 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», якою врегульовано порядок звільнення від сплати судового збору, поширюються виключно на фізичних осіб, які є позивачами. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є відповідачем у справі, апеляційний суд вважав, що відсутні підстави для звільнення її від сплати судового збору.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11 вересня 2019 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 липня 2019 року визнано неподаною і повернуто.
Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, керувався положеннями статті 185, частини 2 статті 357 Цивільного процесуального кодексу України                 (далі - ЦПК України) та виходив з того, що ОСОБА_1  не виконано вимоги, викладені в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, щодо сплати судового збору.
У грудні 2019 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просять скасувати ухвали Кропивницького апеляційного суду від 07 серпня 2019 року та від 11 вересня 2019 року, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права, та направити справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
Заявники посилаються на те, що в нормах чинного законодавства відсутні посилання на те, що від сплати судового збору у зв`язку з перевищенням суми цього збору 5 відсотків річного доходу за попередній календарний рік звільняються лише позивачі. Зазначають, що ОСОБА_1 є відповідачем у справі, а тому має процесуальний статус сторони в цивільному процесі і, відповідно, має право на застосування до неї положень статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір». Посилання в ухвалі Кропивницького апеляційного суду від 07 серпня 2019 року на те, що право на звільнення від сплати судового збору на підставі статті 8 Закону України «Про судовий збір» є лише у позивачів, вважають помилковим і таким, що перешкоджає у доступі до правосуддя. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку. 
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
Встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника             ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , в частині оскарження ухвали Кропивницького апеляційного суду від 07 серпня 2019 року у даній справі на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
За таких обставин, у відкритті касаційного провадження в частині повторного оскарження ухвалиКропивницького апеляційного суду від 07 серпня 2019 року необхідно відмовити, оскільки вже є ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
Водночас у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 11 вересня 2019 року необхідно відмовити з таких підстав.
У відповідності до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
За змістом частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що не погоджуючись із рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 липня 2019 року, ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, заявивши при цьому клопотання про звільнення її від сплати судового збору на підставі статті 8 Закону України «Про судовий збір», посилаючись на те, що судовий збір значно перевищує 5 відсотків її доходу за попередній рік.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07 серпня 2019 року у задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 липня 2019 року залишено без руху та запропоновано заявникові протягом десяти календарних днів з дня отримання копії ухвали усунути наявний у ній недолік.
Копію цієї ухвали ОСОБА_1 отримала 10 серпня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
Оскільки  ОСОБА_1 у встановлений судом строк не усунула недолік апеляційної скарги щодо сплати судового збору, суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав її неподаною та повернув.
Повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення, тому порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вбачається.
Доводи щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу, суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими.
Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Статтею 136 ЦПК України також визначено умови та порядок відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати.
При цьому стаття 8 Закону України «Про судовий збір» є спеціальною та конкретизує положення статті 136 ЦПК України.
Питання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Аналіз змісту статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить про те, що відстрочити, розстрочити, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати за наведених у цій статті умов можливо виключно фізичну особу-позивача.
Апеляційний суд зазначені положення Закону України «Про судовий збір» врахував та, встановивши, що ОСОБА_1 є відповідачем у справі, предметом якої є стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, дійшов висновку про відсутність передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір» підстав для звільнення її від сплати судового збору.
За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У відповідності до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики (частина четверта статті 394 ЦПК України).
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для повернення апеляційної скарги не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а є лише незгодою заявників з його змістом.
Керуючись пунктами 3, 5 частини другої, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на ухвали Кропивницького апеляційного суду від 07 серпня 2019 року та від 11 вересня 2019 року у справі за позовом Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                         В. О. Кузнєцов
 
                                                                                                                   В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                                    В. А. Стрільчук