П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 р. Категорія: 102010000	м.Одеса	Справа № 400/1879/19	
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.
час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Миколаїв
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України, в якому просив суд: - зобов`язати Міністерство освіти і науки України повідомити ОСОБА_1 у якому з листів від 03.05.2019 року № 3.4.3/8-19 чи від 26.03.2019 року № 1/11-3053 йому повідомлено недостовірну інформацію про вид документа про вищу освіту, дублікат якого може видати йому  Миколаївський національний університет імені В.О. Сухомлинського для підтвердження вищої освіти, здобутої ОСОБА_1 в 1981 році; - зобов`язати Міністерство освіти і науки України повідомити ОСОБА_1 у якому з листів від 03.05.2019 року № 3.4.3/8-19 чи від 26.03.2019 року № 1/11-3053 йому повідомлено достовірну інформацію про вид документа про вищу освіту, дублікат якого може видати йому  Миколаївський національний університет імені В.О. Сухомлинського для підтвердження вищої освіти, здобутої ОСОБА_1 в 1981 році; - зобов`язати Міністерство освіти і науки України повідомити ОСОБА_1 чи має він право на отримання диплома спеціаліста, за умови, що він не навчався за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста, мотивуючи його тим, що відповідач порушив його право на отримання достовірної інформації про те, що є дублікатом диплома отриманого ним у 1981 році: дублікат диплома спеціаліста чи дублікат диплома про вищу освіту, чи дублікат диплома. Адже, у 1981 році позивачу було видано саме диплом.
          Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року у позові відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції не врахував, що хоча б у одному з листів відповідача є недостовірна інформація та відповідача треба зобов`язати повідомити про це позивача.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до листа Міністерства від 26.03.2019 року № 1/11-3053 "Про розгляд звернення" у Міністерстві повторно розглянуто звернення ОСОБА_1 на Урядову гарячу лінію від 15.12.2018 року № ІЛ-8853441 щодо назви дубліката документа про вищу освіту, здобуту в 1981 році в Миколаївському державному педагогічному інституті імені В.Г. Бєлінського.
Даним листом позивача повідомлено, що питання виготовлення дублікатів документів про вищу освіту, в тому числі здобуту в закладах вищої освіти до проголошення Україною незалежності, унормовано Порядком замовлення на створення інформації, що відтворюється в документах про вищу освіту, та обліку документів про вищу освіту в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 06.03.2015 року № 249 (у редакції наказу Міністерства освіти і науки України від 25.10.2016 року № 1280), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2016 року за № 1496/29626. 
У листі позивачу роз`яснено, що згідно з пунктом 19 Порядку у дублікатах документа про вищу освіту та додатка до нього відтворюється вся інформація про документ про вищу освіту, що містилась у первинному документі про вищу освіту, сформована в ЄДЕБО згідно з Переліком інформації, яка повинна міститися в документах про вищу освіту (наукові ступені) державного зразка, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 року № 193 на підставі замовлення закладу вищої освіта (відокремленого структурного підрозділу), якщо інше не передбачено цим Порядком. Дублікати документа про вищу освіту та додатка до нього виготовляються за формою (зразком), чинною на дату видачі дубліката.
Позивач не навчався ні за освітнім рівнем бакалавра, ні за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста, а здобував освіту за певною програмою підготовки фахівців з вищою освітою, оскільки освітньо-кваліфікаційні рівні молодшого спеціаліста, бакалавра, спеціаліста, магістра було впроваджено Законом України "Про освіту" від 23.05.1991 року № 1060-XII, а освітні рівні неповної вищої освіти, базової вищої освіти і повної вищої освіти - Законом України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 № 2984-ІІІ. 
Таким чином, як зазначено у листі Міністерства від 26.03.2019 року № 1/11-3053 "Про розгляд звернення", у заяві на виготовлення дубліката диплома про вищу освіту, яка подається до Миколаївського національного університету імені В.О. Сухомлинського (правонаступника Миколаївського державного педагогічного інституту імені В.Г. Бєлінського) не зазначається назва "дублікат диплома бакалавра (спеціаліста, магістра)", а зазначається назва "дублікат диплома про вищу освіту".
Відповідно до листа Міністерства від 03.05.2019 року № 3.4.3/8-19, директором вищої освіти і освіти дорослих в межах компетенції розглянуто звернення ОСОБА_1 № І-3083/0-19 від 15.04.2019 року, № І-2966/0-19 від 08.04.2019 року, № ІЛ-9220070 від 05.04.2019 року, № ІЛ-9220082 від 05.04.2019 року, № ІЛ-9249776 від 15.04.2019 року, що надійшли до Міністерства науки і освіти України та на Урядову гарячу лінію стосовно видачі дубліката диплома.
Даним листом позивача повідомлено, що питання виготовлення дублікатів документів про вищу освіту, в тому числі здобуту в закладах вищої освіти до проголошення Україною незалежності, унормовано Порядком замовлення на створення інформації, що відтворюється в документах про вищу освіту, та обліку документів про вищу освіту в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 06.03.2015 року № 249 (у редакції наказу Міністерства освіти і науки України від 25.10.2016 року № 1280), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2016 року за № 1496/29626. Згідно з зазначеним Порядком, дублікати документів про вищу освіту виготовляються за формою (зразком), чинним на дату видачі дубліката.
У випадку, якщо первинний документ про вищу освіту було видано до набуття чинності постанови Кабінету Міністрів України № 354 від 16.04.1997 року "Про внесення змін і доповнень до переліку і зразків документів про освіту та вчені звання в Україні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 1993 р. № 1058", дублікат документа про вищу освіту видається за формою диплома спеціаліста.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача при розгляді його звернень відповідачем не порушені.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:
Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон України № 393).
Відповідно до ст. 1 Закону України № 393 громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За змістом ст. 3 Закону України № 393 заявою (клопотанням) є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.
У відповідності до ст. 15 Закону № 393 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
За приписами ст. 20 Закону України № 393 звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. 
У своєму позові позивач наголошує на тому, що відповідь відповідача від 03.05.2019 року не відповідає його попередньому листу-відповіді від 26.03.2019 року.
З матеріалів справи вбачається, що листи від 03.05.2019 року № 3.4.3/8-19 та від 26.03.2019 року № 1/11-3053 надані на звернення позивача Міністерством вчасно. Відповідь відповідача містить посилання на нормативно-правові акти та висновок по суті поставленого позивачем питання.
Так, у листі від 26.03.2019 року № 1/11-3053 Міністерство на питання позивача "щодо назви дубліката документа про вищу освіту, здобуту в 1981 році в Миколаївському державному педагогічному інституті імені В.Г. Бєлінського" надало позивачу відповідь, що у даному випадку зазначається назва "дублікат диплома про вищу освіту". 
Листом від 03.05.2019 року № 3.4.3/8-19 Міністерство на питання позивача "щодо видачі дубліката диплома" надало позивачу відповідь, що якщо первинний документ про вищу освіту було видано до набуття чинності постанови КМУ від 16.04.1997 року № 354, дублікат документа про вищу освіту видається за формою диплома спеціаліста.
З позовної заяви та відповіді на відзив вбачається, що позивач не згоден зі змістом наданими йому відповідями.
Одночасно з цим слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні звернення позивача, на які Міністерством були надані вказані вище відповіді, а тому не можливо встановити, в яких саме листах-відповідях вказана достовірна та недостовірна інформація.
Станом на момент розгляду справи необхідні звернення позивача до суду не надані.
Таким чином, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, встановив, що права позивача при розгляді його звернень відповідачем не порушені, оскільки відповідачем дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 2 КАС України, надано відповідь по суті поставленого питання та у визначений Законом України № 393 строк.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року по справі № 400/1879/19, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.