Постанова 
Іменем  України             
 
04 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 127/15952/16-ц
 
провадження № 61-16285св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,  
 
учасники справи:
позивачі: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_1 , 
представники Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»: Нижник Дмитро Петрович, Івачковський Вячеслав Вікторович, 
відповідачі: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну 
скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 20 березня 2018 року у складі колегії суддів: Матківської М. В., Берегового О. Ю., Сопруна В. В.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
1. Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
25 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»(далі -  ПАТ «Універсал Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про застосування наслідків недійсного правочину - проведення реституції між сторонами кредитного договору, що визнаний судом недійсним.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк», треті особи: Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області та ОСОБА_2 , про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, припинення дії, що порушує право, та стягнення збитків. Визнано кредитний договір від 24 жовтня 2007 року № 037-2900/756-0344, укладений 
між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (далі - 
ВАТ «Банк Універсальний»), правонаступником якого є 
ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 , недійсним. Визнано виконавчий 
лист від 15 червня 2010 року № 2-91, виданий Староміським районним судом м. Вінниці таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто 
з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 понесені збитки у розмірі 
120 952,70 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено, рішення Вінницького міського суду від 02 вересня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк», треті особи: Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області та ОСОБА_2 , про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, припинення дії, що порушує право, та стягнення збитків.
Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року касаційну скаргу представника позивача 
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено. Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року скасовано, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року залишено в силі.
Оскільки кредитний договір від 24 жовтня 2007 року № 037-2900/756-0344, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 , визнаний недійсним, банк просив застосувати наслідки недійсності правочину, зобов`язати відповідача повернути банку все отримане нею на виконання цього договору.
На виконання умов кредитного договору банк надав, а позичальник 
ОСОБА_1 отримала 24 жовтня 2007 року грошові кошти у сумі 
396 383,00 швейцарських франків.
Позичальник протягом чинності кредитного договору частково повернула банку кошти: 75 010,12 швейцарських франків і 87 246,59 грн, що станом 
на 21 червня 2016 року (день розрахунку реституції) разом складає 
78 377,05 швейцарських франків.
Банк вважав, що за загальним правовим наслідком недійсності кредитного договору позичальник ОСОБА_1 зобов`язана повернути банку 
318 005,95 швейцарських франків із розрахунку: 396 383,00 - 78 377,05.
Ураховуючи викладене, ПАТ «Універсал Банк» просив суд застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з ОСОБА_1 на його користь 318 005,95 швейцарських франків, як виконання зобов`язання щодо повернення в натурі грошових коштів відповідно до абзацу другого частини першої статті 216 ЦК України, одержаних на виконання кредитного договору 
від 24 жовтня 2007 року № 037-2900/756-0344, який визнаний недійсним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02вересня 
2015 року, яке набрало законної сили, відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року.
 
06 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_2 , про застосування наслідків недійсного правочину, що визнаний судом недійсним внаслідок обману.
 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що кредитний договір 
від 24 жовтня 2007 року № 037-2900/756-0344, укладений між нею та 
ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», визнаний недійсним внаслідок обману на підставі статті 230 ЦК України.
Зазначала, що за правилами частини другої статті 230 ЦК України вона має право на відшкодування їй збитків у подвійному розмірі та моральної шкоди.
Через введення її в оману, банк зобов`язаний відшкодувати їй у подвійному розмірі виплачену нею банку за недійсним договором суму 
78 377,05 швейцарських франків, що у подвійному розмірі складатиме 
156 354,10 швейцарських франків.
Вважала, що якщо вона повинна повернути банку 318 005,95 швейцарських франків як реституцію, то відповідно до положень частини другої 
статті 230 ЦК України потрібно стягнути з банку цю суму у подвійному розмірі як причинені їй збитки, що становитиме 636 011,90 швейцарських франків, оскільки для неї це дійсно збитки, завдані вчиненням недійсного правочину.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПАТ «Універсал Банк» но її користь збитки у подвійному розмірі, а саме 
792 366,00 швейцарських франків, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на 06 жовтня 2016 року (1 швейцарський франк - 21,793650 грн) складає 17 268 547,28 грн та моральну шкоду в сумі 
100 000,00 грн оскільки вона зазнала сильного морального хвилювання через судові розгляди, обманні дії банку та інші обставини.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 
2016 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсного правочину, що визнаний судом недійсним внаслідок обману, до спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 та первісний позов ПАТ «Універсал Банк» об`єднано в одне провадження.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 
2016 року у складі судді Федчишена С. А. позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено.
Застосовано наслідки недійсності правочину шляхом стягнення 
з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 318 005,95 швейцарських франків. 
У задоволенні позову ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсного правочину, що визнаний судом недійсним у наслідок обману, відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні правові підстави для застосування наслідків недійсності правочину, а саме у проведенні реституції між сторонами кредитного договору, що визнаний судом недійсним, у вигляді стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» всього отриманого нею за правочином, який визнаний судом недійсним.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до частини другої статті 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину, отже, сума 396 383,00 швейцарські франки є коштами, які ОСОБА_1 вже отримала від банку за недійсним правочином, і повернення останньою такої суми банку, з урахуванням зроблених часткових повернень, не може вважатись збитками, а є обставиною та предметом реституції.
Кошти у розмірі 78 377,05 швейцарських франків, які частково повернуті ОСОБА_1 за недійсним правочином, та 318 005,95 швейцарських франків, не є предметом збитків, а входять до складової частини предмета реституції.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 20 березня 
2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. 
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 
2016 року скасовано і ухвалено нове рішення.
Позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Застосовано наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 
318 005,95 швейцарських франків, що в еквіваленті 1 370 139,77 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк», третя особа - 
ОСОБА_2 , про застосування наслідків недійсного правочину, що визнаний судом недійсним внаслідок обману, задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 понесені збитки 
у розмірі 146 062,70 швейцарських франків, що в еквіваленті 
4 046 361,69 грн, моральну шкоду в сумі 5 000 грн та в рахунок відшкодування судових витрат - 40 176,00 грн як оплата за судову економічну експертизу.В задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позовні вимоги 
ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину заявлені в межах закону, тому підлягають задоволенню у вигляді проведення реституції шляхом стягнення 
з відповідача на користь банку 318 005,95 швейцарських франків, що 
в гривневому еквіваленті станом на 24 жовтня 2007 року (день укладення договору) за офіційним курсом НБУ (100 швейцарських франків - 
430,8535 грн) складає 1 370 139,77 грн.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню 
з таких підстав.
Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 
від 27 квітня 2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року залишено в силі, а в її мотивувальній частині зазначено, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що під час укладення кредитного договору мало місце вчинення правочину під впливом обману, а також завдано позивачу збитків, які полягають у безпідставному отриманні грошових коштів на виконання кредитного договору та які підлягають стягненню у подвійному розмірі. Отже, сплачені ОСОБА_1 станом на 19 травня 2016 року грошові кошти 
у розмірі 78 377,05 швейцарських франків на користь ПАТ «Універсал Банку» є збитками. Проте, з урахуванням того, що у цей розмір збитків включена сума збитків 120 952,70 грн, яка уже стягнена з банку на користь ОСОБА_1 за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року, що набрало законної сили, цей розмір збитків виключається 
із встановленого розміру збитків та стягненню підлягатиме сума 
73 031,35 швейцарських франків (78 377,05 швейцарських франків - 
5 345,70 швейцарських франків, що в еквіваленті 120 952,70 грн 
з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на день ухвалення рішення, 
02 вересня 2015 року: 100 швейцарських франків - 2 262,6157 грн).
На підставі частини другої статті 230 ЦК України збитки у сумі 
73 031,35 швейцарських франків підлягають відшкодуванню у подвійному розмірі у сумі 146 062,70 швейцарських франків, яка за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення (100 швейцарських франків - 
2 777,1722 грн) складає 4 046 361,69 грн.
Заявлена ОСОБА_1 позовна вимога про стягнення суми збитків у розмірі 318 005,95 швейцарських франків, що у подвійному розмірі складає суму 
636 011,90 швейцарських франків, як реституція за наслідком недійсності правочину, не є збитками, завданими у зв`язку з вчиненням правочину, визнаного судом недійсним, оскільки ця сума не була сплачена ОСОБА_1 банку за недійсним правочином, а реституція не є збитками, а отже, збитки на цю суму їй не спричинені.
Оскільки кредитний договір визнаний судом недійсним внаслідок обману, застосованого банком до позичальника ОСОБА_1 , зважаючи на те, що вона зазнала морального хвилювання, душевного страждання через обман та інші дії банку, та з урахуванням усіх обставин справи та вимог розумності і справедливості заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 5 000,00 грн.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ПАТ «Універсал Банк», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволення зустрічних позовних вимог 
ОСОБА_1 та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити.
 
В іншій частині постанова апеляційного суду не оскаржується, а отже, в силу вимог статті 400 ЦПК України у касаційному порядку не переглядається.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою судді Верховного Суду від 13 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі. Зупинено виконання постанови Апеляційного суду Вінницької області від 20 березня 2018 року до закінчення касаційного провадження. 
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року вказану справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції 
дійшов помилкового висновку про те, що розмір реституції - 
318 005,95 швейцарських франків, а не вся сума кредиту у розмірі
396 383,00 швейцарських франків.
Вважає, що розміром реституції, що був безпідставно набутий відповідачем  є вся сума отриманого кредиту, тобто - 396 383,00 швейцарських франків, 
а сума 78 377,05 швейцарських франків є лише частковим (остаточним) поверненням отриманого за недійсним правочином. Так як сума 
78 377,05 швейцарських франків за своєю правовою природою 
не є втратами, які особа зазнала під час виконання недійсного правочину, 
не є витратами для відновлення свого порушеного права, а є лише частковим поверненням отриманого за недійсним правочином, вона не 
є збитками.
Відповідних висновків про вищевказану природу реституції суд апеляційної інстанції не зробив та помилково вважав, що сума 78 377,05 швейцарських франків не ввійшла до розміру такої реституції, а ввійшла до розміру збитків, що призвело до прийняття неправильної по суті постанови про часткове задоволення вимог відповідача.
Суд апеляційної інстанції безпідставно дійшов до висновку про відшкодування моральної шкоди у вигляді 5 000,00 грн на користь 
ОСОБА_1 та у своїй постанові не зазначив, у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю банку заподіяно таку шкоду відповідачу, з яких міркувань суд виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на наявну у матеріалах справи копію ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями і, не встановивши вказаних обставин, стягнув грошову суму, помилково застосовуючи еквівалент у гривні за курсом НБУ не на дату платежу, а на дату укладання кредитного договору. Вважає, що такий висновок суду апеляційної інстанції є необґрунтованим та не узгоджується з вимогами частини другої статті 533 ЦК України.
Відзив на касаційну скаргу учасників справи 
У травні 2018 року ОСОБА_1 до Верховного Суду подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначає, що постанова апеляційного суду законна та обґрунтована, доводи касаційної скарги вказаних висновків не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
24 жовтня 2007 року ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 037-2900/756-0344 відповідно до умов якого, 
ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 396 383,00 швейцарських франків на придбання майна (кредит зі зменшеними ризиками).
Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 19 лютого 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року 
№ 037-2900/756-0344 (на придбання майна, кредит зі зменшеними ризиками) у розмірі 385 326,38 швейцарських франків, що станом на день ухвалення рішення суду еквівалентно 2 855 268,48 грн (а.с. 7-9 т. 1).
Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 28 квітня 2010 року рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 19 лютого 2010 року змінено, зокрема, в резолютивній його частині слова «у розмірі 
385 326,38 швейцарських франків, що станом на день ухвалення рішення еквівалентно 2 855 268,48 грн» замінити словами «у розмірі 2 854 427,31 грн з яких 2 707 736,23 грн суми дострокового стягнення кредиту, 109 697,77 грн відсотків за користування кредитом, 35 298,10 грн простроченої заборгованості, 1 695,20 грн підвищених відсотків». В іншій частині зазначене рішення залишено без змін.
Указаним рішенням встановлено, що 24 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір 
№ 037-2900/756-0344 (на придбання майна, кредит зі зменшеними ризиками), відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 396 383,00 швейцарських франків, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути у повному обсязі 
до 10 жовтня 2023 року згідно з графіком погашення заборгованості за кредитом (додаток № 2 до кредитного договору) та сплатити проценти 
в розмірі відповідно до пункту 1.1 кредитного договору. Цільове призначення кредиту - на придбання майна, а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 28 вересня 2010 року розірвано кредитний договір від 24 жовтня 2007 року № 037-2900/756-0344, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» і ОСОБА_1 , з підстави, передбаченої частиною другою статті 651 ЦК України, тобто, з підстави істотного порушення договору стороною позичальника - ОСОБА_1 
(а.с. 101-103 т. 2).
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 
2015 року визнано кредитний договір від 24 жовтня 2007 року 
№ 037-2900/756-0344, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та 
ОСОБА_1 , недійсним. Визнано виконавчий лист від 15 червня 2010 року 
№ 2-91, виданий Староміським районним судом м. Вінниці, таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь 
ОСОБА_1 понесені збитки у розмірі 120 952,70 грн (а.с. 10-11 т. 1).
Зазначене рішення суду мотивовано тим, що грошові кошти у розмірі 
60 476,35 грн, що були стягнуті з ОСОБА_1 , а також були самостійно перераховані ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк», є збитками ОСОБА_1 та підлягають відшкодуванню у подвійному розмірі 
ПАТ «Універсал Банк» на підставі статті 230 ЦК України, тобто в сумі 
120 952,70 грн.
Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до 
ПАТ «Універсал Банк», треті особи: Управління ДВС Головного управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, припинення дії, що порушує право, та стягнення збитків відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено. Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року скасовано, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року залишено без змін (а.с. 12-15 т. 1).
 
2. Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ПАТ «Універсал Банк» підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під 
час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Вказаним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.
Реституція ? поновлення порушених майнових прав, приведення їх до стану, що існував на момент вчинення дії, якою заподіяно шкоди, тобто повернення або відновлення матеріальних цінностей у натурі ? тих же самих, або подібних, або речей такої самої вартості. Якщо їх неможливо повернути у натурі, то відшкодовується їх вартість у грошах. Інститут реституції застосовується у цивільному праві щодо недійсних угод.
Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. 
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, 
а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, ? відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Частиною першою статті 1057-1 ЦК України передбачено, що у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.
Судом встановлено, що 24 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 037-2900/756-0344 (на придбання майна, кредит зі зменшеними ризиками), відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 396 383,00 швейцарських франків, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути у повному обсязі до 10 жовтня 2023 року згідно з графіком погашення заборгованості за кредитом (додаток № 2 до кредитного договору) та сплатити проценти в розмірі відповідно до пункту 1.1 кредитного договору.
 
Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних 
справ від 27 квітня 2016 року касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено. Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року скасовано, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року залишено в силі. Вказаним рішенням суду першої інстанції визнано кредитний договір 
від 24 жовтня 2007 року № 037-2900/756-0344, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 , недійсним.
Ураховуючи зазначене, апеляційний суд, задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , дійшов помилкового висновку про те, 
що розміром реституції є лише 318 005,95 шейцарських франків, а сума 78 377,05 швейцарських франків є збитками, які ОСОБА_1 зазнала під час виконання недійсного правочину. 
Відповідно до частини другої статті 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.
Натомість суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, ураховуючи вимоги частини другої статті 230 ЦК України дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки сума
396 383,00 швейцарські франки є коштами, які ОСОБА_1 отримала 
від банку за недійсним правочином, і повернення останньою такої 
суми банку з урахуванням зроблених часткових повернень не може вважатись збитками, а є предметом реституції. 
 
Отже, кошти у розмірі 78 377,05 швейцарських франків, які частково повернуті ОСОБА_1 за недійсним правочином, та кошти у розмірі 
318 005,95 швейцарських франків не є предметом збитків, а входять до складової частини предмета реституції.
Крім того, судом правильно зазначено про те, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами завдання їй моральної шкоди такими діями банку.
Застосовуючи наслідки недійсності оспорюваного правочину та стягуючи із позивача суму отриманого кредиту, суд першої інстанцій правильно застосував положення статей 215, 216, 230, 1057-1 ЦК України, оцінив належним чином подані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права обґрунтовано виходив із доведеності факту отримання ОСОБА_1 від ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», грошових коштів у розмірі 396 383,00 грн на виконання договору кредиту від 24 жовтня 2007 року № 037-2900/756-0344, визнаного судом недійсним. 
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; 
у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.
 
Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).
 
Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент 
в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями  допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
 
У зв`язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.
 
Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором 
в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.
Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду України 
від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15. 
Ураховуючи зазначене, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , дійшов правильного висновку про те, що сума коштів у розмірі 318 005,95 швейцарських франків, які банк просить стягнути з ОСОБА_1 , та 78 377,05 швейцарських франки, які частково повернуті банку позичальником, не є предметом збитків, а входять до складової частини предмета реституції та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» про застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 318 005,95 швейцарських франків.
Такий висновок суду першої інстанції є правильним та відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права, тому це рішення необхідно залишити в силі, 
а рішення апеляційного суду - скасувати.
Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.
 
Постанову Апеляційного суду Вінницької області від 20 березня 2018 року скасувати.
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 
2016 року залишити в силі.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
 
                                                                                                            Г. В. Кривцова
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк