Справа № 340/121/19 
Провадження № 22-ц/4808/284/20 
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.
за участю секретаря        Бойчука Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Верховинського районного суду, ухвалене суддею Бучинським А.Б. 12 листопада 2019 року в смт. Верховина, повний текст якого виготовлено 25 листопада 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про припинення зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» (згодом - АТ КБ «ПриватБанк») про припинення зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до укладеного між сторонами 10.01.2007 року Кредитного договору №IFVWGA00000025, відповідач зобов`язався надати позивачу кредитні кошти в сумі 17500 доларів США на реконструкцію житлового будинку на період з 10.01.2007 року по 09.01.2017 року у вигляді непоновлюваної кредитної лінії.
17.01.2007 року позивач отримав в касі відповідача 10000,00 доларів США, та згідно умов кредитного договору щомісячно вносив кошти на погашення основного боргу, відсотків, комісії на загальну суму. Так, протягом 2007-2014 років ним було внесено в касу відповідача 23985,31 доларів США.
26.10.2015 року банк звернувся до нього з вимогою повернути 388332,94 доларів США, а 02.02.2016 року подав до Верховинського районного суду позов про стягнення заборгованості за даним Кредитним договором в розмірі 15067,14 доларів США, що за курсом національної валюти становить 383308,04 грн., і складається із: 8250,97 доларів США – заборгованість за кредитом, 3774,74 долари США – заборгованість по процентах за користування кредитом, 820,25 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом, 2221,18 долари США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Рішенням Верховинського районного суду від 11.12.2017 року, залишеним в силі апеляційною інстанцією, відмовлено в задоволенні даного позову за недоведеністю. При цьому зазначено, що банком не доведено перед судом факту отримання ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 17500 доларів США.
Позивач зазначає, що банк частково виконав свій обов`язок за кредитним договором і надав позичальнику кредит у розмірі 10000,00 доларів США, тобто змінив умови Кредитного договору, а позичальник також частково скористався наданим йому правом та отримав кредит у розмірі 10000,00 доларів США. Як наслідок у позичальника виник обов`язок повернути банку 10000,00 доларів США та проценти за користування даним кредитом.
Вважає, що ним виконано умови Кредитного договору в межах наданих банком кредитних коштів, а тому у нього відсутні зобов`язання перед відповідачем в рамках Кредитного договору №IFVWGA00000025 від 10.01.2007 року.
На підставі наведеного просив позов задовольнити, припинити зобов`язання за Кредитним договором №IFVWGA00000025 від 10.01.2007 року; зобов`язати банк видати довідку про відсутність заборгованості ОСОБА_1 за даним Кредитним договором.
Рішенням Верховинського районного суду від 12 листопада 2019 року позов задоволено частково. Визнано припиненими зобов`язання ОСОБА_1 за Кредитним договором №IFVWGA00000025 від 10.01.2007 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк». В задоволенні решти позову відмовлено за його безпідставністю. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині задоволених позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Вважає рішення в цій частині незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Так, суд, вважаючи, що зобов`язання припинене, посилався на судове рішення у справі №340/94/16-ц, яке переглядається судом касаційної інстанції. При цьому, не врахував, що у вказаній справі не встановлено факту відсутності заборгованості за укладеним кредитним договором, не визнано такий договір недійсним та/або неукладеним, а відмовлено у позовних вимогах у зв`язку з їх недоведеністю. А встановивши, що вищенаведене судове рішення переглядається судом касаційної інстанції, суд повинен був зупинити провадження у справі до закінчення його перегляду.
Не врахував суд і того, що таким рішенням встановлено факт визнання представником позивача наявності заборгованості.
Крім того судом залишено поза увагою й обставини, встановлені рішенням у справі №340/328/18 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про припинення договору іпотеки, яке набрало законної сили. Зокрема, суд не брав до уваги посилання позивача на рішення №340/94/16-ц як на доказ припинення основного зобов`язання за кредитним договором, оскільки вказаним рішенням відмовлено АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову з мотивів недоведеності розміру заборгованості за цим договором, а не її відсутності.
Апелянт зазначає, що в матеріалах справи наявні виписки по рахунках позивача, які підтверджують укладення кредитного договору та утримання коштів за його умовами, банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.2012 року №578/5.
Позивач тривалий час знайомий з умовами договору, вносив платежі на погашення заборгованості, а його твердження про неотримання частини кредиту не підтверджені ні умовами договору, ні належними та допустимими доказами.
Також суд вважав, що зобов`язання за кредитним договором припинене, оскільки з виписок по рахунках позивача вбачається внесення ним грошових коштів у розмірі 23958,31 доларів США, а згідно представленого суду висновку експертного дослідження №1201/1213/19-28 від 27.06.2019 року заборгованість за кредитним договором відсутня.
Проте, суд не врахував, що внесення 23958,31 доларів США на погашення заборгованості не підтверджує факту належного виконання умов договору. У кредитному договорі передбачено обов`язок позичальника сплачувати також відсотки, комісію, пеню та інші платежі та черговість погашення. Висновки експертного дослідження №1201/1213/19-28 від 27.06.2019 року зроблені без врахування умов кредитного договору, базуються на припущеннях про метод погашення кредиту, а не на умовах кредитного договору та фактах, а тому не є належним та допустимим доказом.
Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази належного виконання кредитного договору, у зв`язку з чим просить скасувати рішення Верховинського районного суду від 12 листопада 2019 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.
Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки судове рішення оскаржується в частині задоволених позовних вимог щодо визнання припиненими зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором №IFVWGA00000025 від 10.01.2007 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк», то відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (згодом - АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №IFVWGA00000025, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 10.01.2007 року по 10.01.2017 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 17500,00 доларів США на реконструкцію житлового будинку, а також у розмірі 2125,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного Договору (період сплати – з 15 по 20 число кожного місяця), а позичальник зобов`язався щомісяця в період сплати сплачувати відсотки, розраховані відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.4, винагороду, розраховану відповідно до п.п. 1.1, 3.7 цього Договору, проводити погашення кредиту в строки відповідно до Графіка погашення кредиту (Додаток №1) (т. 1, а.с. 7-9).
Відповідно до п. 7.4 Кредитного договору згідно ст. 212 ЦК України при порушенні позичальник зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього Договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,55% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.
Згідно п. 7.3 Кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним Договором виступає іпотека будинку: приватний дерев`яний житловий будинок та земельна ділянка розміром 0,1727 га за адресою: АДРЕСА_1 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобов`язань за даним Договором.
Згідно п.п. 5.1-5.3 Кредитного договору даний Договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту згідно п. 7.1 набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах – з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за цим Договором. Договір може бути змінений у встановленому даним Договором порядку. Припинення дії даного Договору здійснюється відповідно до діючого законодавства України.
Згідно копії Виписки про погашення кредиту за період з 01.01.2007 року по 30.03.2015 року ОСОБА_1 здійснено платежі по кредиту на загальну суму 23985,31 доларів США (т. 1, а.с. 16).
Встановлено також, що рішенням Верховинського районного суду від 11.12.2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за недоведеністю вимог (т. 1, а.с. 10-11).
Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.04.2017 року рішення Верховинського районного суду від 11.12.2017 року залишено без змін (т. 1, а.с. 12-15).
Згідно наданої представником позивача копії Висновку експертного дослідження за результатами проведення економічного дослідження від 27.06.2019 року №1201/1213/19-28, складеного за його заявою, за умови, що погашення кредиту здійснювалось за класичним методом, залишок заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» по тілу кредиту, процентах, прострочених процентах, комісії, простроченій комісії за Кредитним договором №IFVWGA00000025 від 10.01.2007 року станом на 24.05.2019 року відсутній (т. 1, а.с. 68-79).
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, банком направлялася ОСОБА_1 письмова вимога про усунення порушень за Кредитним договором №IFVWGA00000025 від 10.01.2007 року, відповідно до якої станом на 06.09.2018 року божником не виконані умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни. Сума боргу за Кредитним договором становить 23849,75 доларів США, з яких: 6968,35 доларів США – заборгованість за тілом кредиту, 7333,98 доларів США – заборгованість за відсотками, 900,97 доларів США – заборгованість з комісії, 8646,45 доларів США – заборгованість з пені (т. 1, а.с. 17).
Згідно наданого банком Розрахунку заборгованості за Кредитним договором №IFVWGA00000025 від 10.01.2007 року станом на 09.10.2019 року загальна заборгованість за кредитом становить 30531,56 доларів США, з яких: 6968,35 доларів США – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом, 8559,26 доларів США – загальний залишок заборгованості за відсотками, 900,97 доларів США – заборгованість з комісії, 14102,98 доларів США – сума нарахованої пені (т. 2, а.с. 70-72).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «ПриватБанк» не представлено суду належних та допустимих доказів видачі відповідачем та отримання позичальником кредитних коштів на суму іншу, ніж 10000,00 доларів США, а враховуючи розмір, періодичність повернення тіла кредиту, відсотків, інших обов`язкових платежів, Висновок експертного дослідження за результатами проведення економічного дослідження від 27.06.2019 року №1201/1213/19-28, а також відсутність у матеріалах справи графіку погашення кредиту, інших умов кредитного договору, які б визначали форму погашення та розмір щомісячних платежів, доводи позивача про повне та належне виконання ним на даний час зобов`язання за цим кредитним договором є обґрунтованими. При цьому доводи відповідача про наявність заборгованості за умовами кредитного договору не підтверджені належними та допустимими доказами, а представлені розрахунки заборгованості не є належним доказом у справі, оскільки розраховані виходячи із суми тіла кредиту, отримання розміру якої суду не доведено.
Однак, погодитися із такими висновками апеляційний суд не може з огляду на наступне.
Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.
За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто при зверненні з позовом про визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором на позивача покладений тягар доведення обставин повного припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з їх виконанням. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.
Згідно вимог ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу повного виконання зобов`язання позичальником відповідно до умов Кредитного договору №IFVWGA00000025 від 10.01.2007 року.
Обґрунтовуючи поданий позов, представник позивача посилався на рішення Верховинського районного суду від 11.12.2017 року по справі №340/94/16-ц та Висновок експертного дослідження за результатами проведення економічного дослідження від 27.06.2019 року №1201/1213/19-28, вважав, що позивачем виконано умови кредитного договору в межах наданих банком кредитних коштів, а тому у нього відсутні зобов`язання перед відповідачем в рамках даного договору.
Разом з тим рішенням Верховинського районного суду від 11.12.2017 року по справі №340/94/16-ц, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.04.2017 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №IFVWGA00000025 від 10.01.2007 року за недоведеністю вимог. При цьому в мотивувальній частині даного рішення зазначено, що «стороною відповідача визнається сам факт існування заборгованості перед банком внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за умовами Кредитного договору №IFVWGA00000025 від 10.01.2007 року, однак позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України розмір такої не доведено належними та допустимими доказами, а суд на даний час позбавлений можливості самостійно встановити реальний розмір заборгованості за тілом кредиту, відсотками та іншими платежами за умовами кредитного договору та, відповідно, захистити порушене майнове право позивача внаслідок недоведення позивачем належними та допустимими доказами розміру такого боргу» (т. 1, а.с. 10-15).
Як вбачається з постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.04.2017 року по вищевказаній справі, згідно Висновку судово-економічної експертизи від 11.07.2017 року №23, призначеної на підставі ухвали суду за клопотанням сторони відповідача, експертом встановлено достовірний факт передачі позичальнику коштів у сумі 10000,00 доларів США. 26.07.2007 року залишок поточної заборгованості збільшено на 7500,00 доларів США, однак підтверджуючі документи про видачу позичальнику цих коштів відсутні. При цьому у зв`язку з відсутністю графіка погашення кредиту, у якому зазначається щомісячний платіж по кредиту, зробити фактичний розрахунок заборгованості, тобто від одержаних позичальником 10000 доларів США, не представляється можливим (т. 1, а.с. 14).
З огляду на викладене зазначені судові рішення не встановлюють факт відсутності заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» згідно Кредитного договору №IFVWGA00000025 від 10.01.2007 року, а лише засвідчують відсутність належного розрахунку заборгованості, виходячи з фактично отриманої суми кредиту.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Що стосується посилань сторони позивача та суду першої інстанції як на підтвердження факту відсутності заборгованості за вказаним кредитним договором на Висновок експертного дослідження за результатами проведення економічного дослідження від 27.06.2019 року №1201/1213/19-28, то слід зазначити наступне.
Так, п. 4.1 Кредитного договору №IFVWGA00000025 від 10.01.2007 року визначено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного Договору банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.
При цьому згідно п. 3.3 Кредитного договору кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п.п. 2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі – простроченої комісії по кредиту, далі – простроченої винагороди, далі – прострочених відсотків, далі – простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася (у т.ч. сума, надана позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за кредитом (якщо інше не передбачено п. 6.8), далі – комісії, далі – винагороди, далі – відсотків, далі – кредиту. Остаточне погашення заборгованості за кредитом виконується не пізніше дати, зазначеної в п. 7.1 Договору. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. При несплаті винагороди, комісії (у випадку її щомісячної сплати згідно п. 7.1 даного договору або згідно п. 3.11 даного договору), відсотків і /або частини кредиту до останнього дня періоду сплати, вони вважаються простроченими.
Факт порушення позичальником умов кредитного договору з 2013 року підтверджується наданими представником відповідача копіями Виписки по рахунку з 10.01.2007 року по 09.10.2019 року і меморіальних ордерів на погашення заборгованості по договору (т. 2, а.с. 73-116), та сторонами не заперечувався.
Як вбачається з Висновку експертного дослідження за результатами проведення економічного дослідження від 27.06.2019 року №1201/1213/19-28 за умови, що погашення кредиту здійснювалось за класичним методом, залишок заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» по тілу кредиту, процентах, прострочених процентах, комісії, простроченій комісії за Кредитним договором №IFVWGA00000025 від 10.01.2007 року станом на 24.05.2019 року відсутній (т. 1, а.с. 68-79).
Однак в дослідницькій частині даного Висновку зазначено, що розрахунок пені експертом не проводився, а тому такий також не може бути належним доказом повного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором.
Згідно вимог ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами, що зобов`язання за кредитним договором виконано боржником належним чином, в тому числі з урахуванням доведеної суми фактично отриманих кредитних коштів, а тому підстав для припинення такого зобов`язання немає.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в 2018 році ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про припинення Договору іпотеки від 10.01.2007 року, укладеного в забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором №IFVWGA00000025 від 10.01.2007 року; повернення оригіналів документів.
Рішенням Верховинського районного суду від 31.01.2019 року в задоволенні вищевказаного позову відмовлено за його безпідставністю (т. 2, а.с. 148-151). При цьому в мотивувальній частині рішення суд зазначив, що позивачем жодними належними, допустимими та достатніми доказами не доведено перед судом, що на даний час припинене основне зобов`язання за Кредитним договором №IFVWGA00000025 від 10.01.2007 року.
Однак зазначеного вище суд першої інстанції не врахував, а тому рішення Верховинського районного суду від 12 листопада 2019 року не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати, понесені Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 грн. 60 коп. слід компенсувати апелянту за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Рішення Верховинського районного суду від 12 листопада 2019 року скасувати, ухвалити нове.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про припинення зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Судові витрати, понесені Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ: 14360570, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 (одну тисячу сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп., компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 19 лютого 2020 року.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        Г.П. Мелінишин
                                                                       Л.В. Ясеновенко