Дата документу 11.01.2020 Справа № 317/2224/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 317/2224/19                                                   Головуючий у 1 інстанції Громова І.Б.
Провадження №22ц/807/390/20                           Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 січня 2020 року         м. Запоріжжя
       Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:        Полякова О.З.,
суддів: Крилової О.В.,
        Кухаря С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з 20 лютого 2018 року перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні. 
Зазначала, що на цей час шлюбно-сімейні відносини між сторонами остаточно припинено, вони не живуть однією сім`єю та не ведуть спільного господарства. 
З огляду на наведене, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 01.07.2019 р. до досягнення донькою трьох років.
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01.07.2019 р. до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 01.07.2019 р. до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність висновків суду, просить скасувати Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2019 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково. Стягнути з нього аліменти на утримання доньки у розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового віку для дитини відповідного віку, а на утримання дружини ОСОБА_2 аліменти у розмірі 600 грн. щомісячно. 
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд повинен ретельно вивчити матеріальний стан особи, з якої стягуються аліменти та ухвалити законне і справедливе рішення. При цьому, дослідженню підлягають і інші обставини, важливі для прийняття виваженого рішення. Натомість, судом першої інстанції не враховано, що він безробітний, доходів на даний час не отримує, не має прав власності на об`єкти нерухомості. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що предметом спору є стягнення аліментів, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги, відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється без повідомлення сторін.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 06 грудня 2019 року в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 
24 грудня 2019 року від ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що ОСОБА_1 неофіційно працевлаштований, саме з цієї причини він не перебуває на обліку у Державній службі зайнятості та не шукає роботу. Щодо способу стягнення, ОСОБА_2 зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України, право вибору такого способу належить саме позивачу. А отже, на її думку, суд першої інстанції правильно та справедливо визначив розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на її користь. 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимогст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Так, вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2018 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Запорізьким районним ВРАЦС ГТУЮ у Запорізької області 20.02.2018 р. (а.с. 4)
Від сумісного життя сторони мають неповнолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Запорізьким районним ВРАЦС ГТУЮ у Запорізької області 20.02.2018 р. (а.с. 5).
З довідки № 1198 від 01.07.2019 р., виданою Балабинською селищною радою Запорізького району Запорізької області, вбачається що дитина проживає з позивачем ОСОБА_2 (а.с. 6). Вказана обставина також визнається учасниками справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Виходячи із положень ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з частинами першою, другою статті 141 Сімейного кодексу України  мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання доньки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.
Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини передбачено ст. 183 СК України.
Згідно зі статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до частини першої статті 80 СК Украйни аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до частини четвертої статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Суд першої інстанції, встановивши вказані вище обставини, зокрема, що позивач потребує матеріальної допомоги, малолітня дитина сторін у справі проживає разом із матір`ю, враховуючи працездатний вік відповідача, який має фізичну можливість надавати допомогу на утримання дружини, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання доньки та дружини. 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення у зв`язку з тим, що судом не враховано, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти в зазначеному розмірі від усіх його доходів, оскільки скаржником не надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції жодних належних доказів того, що він не може надавати матеріальну допомогу у заявленому позивачем розмірі.
Обґрунтування вимог апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи не містять посилань на те, у чому конкретно такі підстави для скасування рішення полягають.
Так, посилання відповідача на те, що він проживає разом з матір`ю та неповнолітнім братом, середню заробітну плату матері, якої не вистачає на утримання сім`ї, колегія суддів до уваги не приймає. 
Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає.
Так, ОСОБА_1 є повнолітньою, працездатною особою, проте матеріали справи не містять доказів на підтвердження його спроб працевлаштування або перебування відповідача на обліку в Державній службі зайнятості. Також, не містять матеріали справи доказів на підтверджування існування обставин, які перешкоджають його працевлаштуванню. 
Встановивши вказані обставини, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів, та дружини у розмірі 1/4 частини його заробітку, оскільки доказів протилежного суду в порушення вимог ст. 81 ЦПК України надано не було.
Зазначений висновок суду першої інстанції, враховуючи вік дитини, є таким, що відповідає засадам розумності та справедливість.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно виходив з того, що існують всі юридичні складові для виникнення аліментних зобов`язань у відповідача перед його дружиною, а саме, дитина, яка не досягла трирічного віку проживає з нею; відповідач є працездатною людиною, що дає підстави вважати, що він спроможний надавати матеріальну допомогу матері своєї дитини.
Також, колегія суддів вважає за необхідним роз`яснити, що за приписами ч. 3 ст. 80 та ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Крім цього, слід зазначити, що в своїй апеляційній скарзі скаржник просить апеляційний суд змінити рішення суду першої інстанції і стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового віку для дитини відповідного віку, та 600 грн. щомісячно, які він за його ж твердженнями спроможний сплачувати.
При цьому, суд у відповідності до норм ст. 13 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та не може сам в даному випадку без відповідних вимог позивача змінити спосіб стягнення аліментів з частки від доходу на тверду грошову суму, так як згідно норм ст. 181 Сімейного кодексу України спосіб стягнення аліментів у частці від доходу або у твердій грошовій сумі, визначається за вибором одного з батьків з ким проживає дитина.
Таким чином, саме позивач має право на визначення предмету та підстав заявленого ним позову, а відповідач наділений правом на визнання чи не визнання заявлених позовних вимог (ст. 43 ЦПК України).
Також, нормами СК України не передбачена можливість встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі з одночасним визначенням співвідношення їх розміру у відсотковому значенні до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Отже з врахуванням викладеного, позиції скаржника, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки матеріали справи не підтверджено, що відповідач не в змозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини та дружини у визначених судом частках від всіх видів його доходу.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права та має бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення,у хвалене судом відповідно до норм матеріального права із отриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам і доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, які призвели або могли б призвести до неправильного вирішення спору.
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права. 
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2019 року у цій справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 11 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: