ПОСТАНОВА
Іменем України

20 грудня 2019 року 
Київ
справа №826/9142/16
адміністративне провадження №К/9901/31878/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,  суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві                
на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року (суддя Шулежко В.П.)
та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року (судді: Епель О.В. (головуючий), Карпушова О.В., Кобаль М.І.) 
у справі № 826/9142/16
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КУА ОЗОН»
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві                
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В:
У червні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КУА ОЗОН» (далі - ТОВ «КУА ОЗОН») звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11 березня 2016 року № 0007341204.
На обґрунтування позовних вимог ТОВ «КУА ОЗОН» зазначило, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення про застосування штрафу за затримку сплати на один день грошових зобов`язань з податку на прибуток іноземних юридичних осіб прийнято контролюючим органом протиправно, оскільки помилково відображена сума грошових зобов`язань у розмірі 2 631 452,00 грн в уточнюючій декларації на наступний день самостійно виправлена шляхом подання уточнюючого розрахунку.
Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 12 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від     29 березня 2016 року, позов задовольнив: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення ДПІ від 11 березня 2016 року № 0007341204.
Судові рішення мотивовані тим, що відповідачем не доведено наявності правових підстав для застосування до позивача штрафних санкцій у порядку пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України. 
Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ДПІ звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ТОВ «КУА ОЗОН» з огляду на правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. 
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 12 червня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою контролюючого органу.
У своїх запереченнях на касаційну скаргу позивач вважає рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими, тому в задоволенні касаційної скарги просив відмовити.
01 березня 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України                   (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Суди попередніх інстанцій встановили, що ТОВ «КУА ОЗОН» 13 лютого 2015 року подало до ДПІ податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2014 рік (реєстраційний номер 9080672847).
У вересні 2015 року позивачем виявлено помилку у вказаній декларації, а саме: не відображено у рядку 06.5 частини збитків минулих періодів (збиток 2013 року у сумі     3 058 505,00 грн), яка повинна бути врахована у 2014 році.
У зв`язку з цим 14 вересня 2015 року з метою виправлення цієї помилки ТОВ «КУА ОЗОН» подало уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2014 рік (реєстраційний номер 9082097551) із відображенням у рядку 06.5 декларації відкоригованої загальної суми.
У рядку 17 уточнюючої декларації позивачем помилково задекларовано суму у розмірі 2 631 452,00 грн, що призвело до збільшення на вказану суму грошових зобов`язань з податку на прибуток іноземних юридичних осіб, які почали обліковуватися у картці особового рахунку позивача.
Виявивши вказану помилку, позивач на наступний день, 15 вересня 2015 року, подав нову уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за         2014 рік (реєстраційний номер 9082099638), де відобразив правильні показники в цій частині, зокрема відкоригував (зменшив) суму податкового зобов`язання на                  2 631 452,00 грн.
23 лютого 2016 року відповідачем проведено камеральну перевірку податкової звітності ТОВ «КУА ОЗОН» щодо порушення правил сплати податку, за результатами якої складено акт № 264/26-50/14-02-10.
Відповідно до висновків акта перевірки ДПІ встановила порушення позивачем пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, що полягало в несвоєчасній сплаті платником узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 2 631 452,00 грн за уточнюючою податковою декларацією від 14 вересня 2015 року (реєстраційний номер 9082097551), граничний строк сплати      14 вересня 2015 року, а дата сплати - 15 вересня 2015 року, кількість днів затримки - 1 день.
Тобто факт подачі позивачем 15 вересня 2015 року уточнюючої податкової декларації відповідачем розцінено як сплату податкового зобов`язання, яким закінчується строк для визначення штрафних санкцій, що підлягають застосуванню на підставі статті 126 Податкового кодексу України.
11 березня 2016 року ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № 0007341204, відповідно до якого на підставі статті 126 Податкового кодексу України на позивача накладено штраф у розмірі 10 %, що складає 263 145,20 грн, зокрема за затримку на     1 день сплати грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у сумі 2 631 452,00 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (тут та надалі в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Згідно з пунктом 49.1 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:    а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.
За змістом пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Згідно з пунктами 35.1, 35.2 статті 35 Податкового кодексу України сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Сплата податків та зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Пунктом 87.1 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.
Отже, законодавством регламентовано право платника податків виправити у поданій ним податковій декларації самостійно виявлені помилки, що є декларативною формою належної реалізації податкових зобов`язань, не є сплатою податків і не має складу правопорушення, передбаченого пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.
З огляду на вищевикладене Суд зазначає, що позивач при поданні уточнюючої податкової декларації 15 вересня 2015 року реалізував своє право на усунення самостійно виявлених помилок і не здійснював при цьому сплати податкових зобов`язань, а тому притягнення його до відповідальності за погашення податкового зобов`язання з простроченням строку і фактичне ототожнення відповідачем подання уточнюючої декларації з погашенням грошового зобов`язання не відповідає змісту та сутності пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України та покладає на платника додатковий тягар майнових зобов`язань за відсутності відповідного правового підґрунтя.
Доводи касаційної скарги не спростовують правильності доводів судів попередніх інстанцій, якими мотивовані судові рішення, та не дають підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.
Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,  
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                              І.Я. Олендер

                                                                                                              Р.Ф. Ханова