Номер провадження: 33/813/184/20
Номер справи місцевого суду: 522/17464/19 
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б. 
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Судді Цюри Т.В.,
За участю секретаря судового засідання – Ткачука В.О., 
розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючої, місце проживання: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення
В С Т А Н О В И В:

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2019 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючої, місце проживання: АДРЕСА_1 , винною у чиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючої, місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 коп.
Відповідно до оскаржуваної постанови суду, Протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 169662 від 23.09.2019 року, встановлено, що 23.09.2019  року у м. Одеса по вул. Посмітного, 25/1, ОСОБА_1 керуючи т/з Nissan Teana д/н НОМЕР_1 , при проїзді нерегульованого перехрестя з вул. Педагогічної, не надала перевагу в русі т/з, котрий рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустила зіткнення з т/з Suzuki RF400R д/н НОМЕР_2 . При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Таким чином, ОСОБА_1 своїми діями порушила вимоги п. 2.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить суд постанову Приморського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2019 року в частині призначеного стягнення - змінити та накласти на неї адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави. 
Згідно із ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 оскаржує постанову лише в частині призначеного їй стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців, тому в іншій її частині, постанова Приморського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2019 року відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційним судом не переглядається. 
Так, відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.
Так, санкція статті 124 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
У апеляційній скарзі, ОСОБА_1 зазначає про те, що вона не вчиняла грубого порушення керування транспортними засобами, що не давало правових підстав суду застосовувати такий вид адміністративного стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки поза увагою суду залишилось те, що правопорушення вона скоїла вперше, до адміністративної відповідальності раніше не притягувалася та свою вину у вчиненому визнала, щиро розкаялася. 
Крім того, апелянт також зазначила, що при накладенні судом на неї стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк шість місяців, судом першої інстанції не було враховано те, що у неї є малолітня донька – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що позбавить її своєчасно відвозити свою доньку до освітнього закладу, а також періодично заробляти деякі гроші за рахунок здійснення перевезень. 
Проте, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що умисні дії ОСОБА_1 , а саме проїзд нерегульованого перехрестя із не наданням переваги в русі т/з, котрий рухався по головній дорозі, призвело до дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої мотоциклу, на якому рухався ОСОБА_3 були завдані механічні пошкодження. 
Під час апеляційного розгляду ані ОСОБА_1 , ані її представник ОСОБА_4 не надали суду будь-яких доказів на підтвердження пом`якшення обставин стягнення.
З врахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що під час розгляду справи суд першої інстанції піддав її до надто сурового адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців, оскільки адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП.
На думку апеляційного суду лише таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення нею нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
На підставі викладеного та керуючись статтями 23, 30, 33, 36, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працючої, місце проживання: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 
Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра