ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/673/20 Справа № 182/3577/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.
               при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2019 року у справі за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про звільнення від повноважень опікуна, -

в с т а н о в и л а:

       У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про звільнення від повноважень опікуна, мотивуючи її тим, що заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2011 року позбавлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав у відношенні їх неповнолітніх дітей: доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та призначено її опікуном над неповнолітніми дітьми, визнавши місцем проживання дітей за адресою її реєстрації. 
       Вказувала, що діти зовсім протилежні за поведінкою, вона займається вихованням онука ОСОБА_5 , він слухняний та добре навчається. 
       Зазначала, що з онукою ОСОБА_4 на даний час у неї склалися непрості відносини, вона вийшла з під її контролю через негативний вплив матері ОСОБА_3 , з якою онука періодично проживає, збігаючи від неї. 
       Посилаючись на те, що ОСОБА_4 неконтрольована, неслухняна, веде аморальний спосіб життя, часто не ходить до школи, а вона через свій похилий вік та стан здоров`я не може займатися опікою онуки, тому просила суд ухвалити рішення, яким звільнити її від повноважень опікуна щодо неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
       Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2019 року у задоволення заяви ОСОБА_1 відмовлено. 
       В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, ставить питання про скасування ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2019 року та задоволення її заяви. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, приймаючи оскаржувану нею ухвалу, фактично заохотив її онуку до негативної поведінки, яка майже рік проживає з співмешканцем, не ходить до шкоди та повністю вийшла з під її контролю. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       За вимогами п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
       Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Відповідно до ч.ч.3,4 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника та заінтересованих осіб.
       За частиною другою статті 300 ЦПК України суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу.
       Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.5).
       Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2011 року позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав у відношенні їх неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та призначено опікуном над неповнолітніми дітьми їх бабусю ОСОБА_1 , визнавши місцем проживання дітей за адресою реєстрації опікуна; вирішено питання про стягнення судових витрат по справі та щодо стягнення аліментів з відповідачів на користь опікуна на утримання неповнолітніх дітей (а.с.4).
       Неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус дитини, позбавленої батьківського піклування.
       З 2011 року ОСОБА_4 проживає у сім`ї бабусі ОСОБА_1 , знаходиться під її піклуванням та вихованням.
       Заявник ОСОБА_1 характеризується як добра господиня, турботлива бабуся, стійких моральних засад, що встановлено заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2011 року (а.с.4 на звороті).
       На даний час у ОСОБА_1 з її онукою склалися складні відносини, дитина не бажає її слухатися, вчиняє сварки та збігає з будинку заявника.
       Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що на теперішній час відсутня особа, яку можливо було б призначити на виконання повноважень опікуна або піклувальника щодо неповнолітньої ОСОБА_4 , та її інтереси якнайкраще можуть бути забезпечені саме в родинному середовищі, тобто під опікою заявника ОСОБА_1 , яка є її бабусею.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
       Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.
       Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений главою 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року №34/166/131/88 (далі - Правила).
       Відповідно до статті 243 Сімейного кодексу України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. 
       У відповідності до приписів ст.67 ЦК України та Розділу 4 Правил, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.
       Відповідно до ч.ч.4,5 ст.63 ЦК України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічними, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів.
       Суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця. Особа виконує повноваження опікуна або піклувальника до винесення рішення про звільнення її від повноважень опікуна або піклувальника чи до закінчення місячного строку від дня подання заяви, якщо вона не була розглянута протягом цього строку (ч.1 ст.75 ЦК України).
       Колегія суддів наголошує на тому, що опіка заявника ОСОБА_1 була встановлена рішенням суду у зв`язку з позбавленням батьківських право обох батьків. 
       Згідно ч.ч.2,3 ст.76 ЦК України, опіка припиняється у разі досягнення підопічним чотирнадцяти років. У цьому разі особа, яка здійснювала обов`язки опікуна, стає піклувальником без спеціального рішення щодо цього. Опіка припиняється у разі поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною. 
       Таким чином заявник ОСОБА_1 на даний час є піклувальником онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на час розгляду справи останній виповнилось 15 років. 
       У відповідності до положень ч.ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
       За змістом ч.1 ст.27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
       Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
       Вирішуючи даний спір суд першої інстанції врахував, що звільнення опікуна від обов`язків є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для дитини.
       Відповідно до ч.1 ст.251 СК України, особа може бути звільнена від обов`язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених Цивільним кодексом України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування.
       Аналізуючи наведені норми права, колегія суддів звертає увагу на те, що інститут опіки і піклування спрямований на заповнення відсутньої чи недостатньої цивільної дієздатності неповнолітніх і повнолітніх фізичних осіб. Завданням цього інституту є охорона особистих і майнових прав і інтересів підопічних, турбота про створення їм необхідних побутових умов, здійснення за ними догляду і забезпечення їхнього лікування. Нормативне регулювання інституту опіки побудоване таким чином, щоби забезпечити постійний (безперервний) контроль особистих і майнових прав та інтересів неповнолітніх і повнолітніх осіб (недієздатних осіб).
       Заява ОСОБА_1 фактично обґрунтована виключно її власними інтересами. 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що, а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції, не надано належних та допустимих доказів щодо неналежного виконання своїх обов`язків саме ОСОБА_1 , що могло б бути підставою для звільнення останньої обов`язків опікуна.
       Крім того, статтею 56 ЦК України встановлено, що органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.
       Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.
       Відповідно до пункту 1, підпункту 2 пункту 4 Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого Постановою КМ України від 24 вересня 2008 року N866 (із змінами внесеними Постановою від 15 листопада 2017 року N877), Комісія з питань захисту прав дитини є консультативно-дорадчим органом, що утворюється головою районної, районної у місті Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (в разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади. Комісія відповідно до покладених на неї завдань розглядає питання, у тому числі спірні, які потребують колегіального вирішення, зокрема: позбавлення та поновлення батьківських прав; участь одного з батьків у вихованні дитини.
       Згідно з п.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
       Відповідно до ч.5 цієї ж статті орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до положень ч.1 ст.11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.
       Висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою.
       Відповідний висновок органу опіки та піклування повинен бути наданий суду на підставі відомостей існуючих на час розгляду справи судом, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 
       Ухвалами колегії суддів від 29 листопада 2019 року та від 24 січня 2020 року було витребувано відповідний висновок. 
       Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради №19 від 15 січня 2020 року затверджено висновок про недоцільність звільнення ОСОБА_1 від повноважень піклувальника неповнолітньої ОСОБА_4 (а.с.93,94).
       З висновку вбачається, що стосунки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 погіршилися через те, що ОСОБА_4 стала спілкуватися зі своєю біологічною матір`ю, яка була позбавлена батьківських прав та яка має негативний вплив.
       Актом обстеження житлово-побутових умов, встановлено, що умови проживання дітей у ОСОБА_1 гарні. Є окремі місця для навчання та відпочинку. Діти забезпечені одягом, взуттям. Тобто ОСОБА_1 повністю та належним чином виконує свої обов`язки по вихованню дітей. 
        ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є рідними братом та сестрою, роз`єднання яких є недоцільним та буде суперечити інтересам дітей. 
       У даному випадку припинення піклування ОСОБА_1 та влаштування ОСОБА_4 до інтернатного закладу чи іншої родини буде суперечити їх інтересам. 
       Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
       Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Судом першої інстанції також правильно врахована практика Європейського суду з прав людини у справах, пов`язаних із захистом прав і свобод дитини, згідно якої ЄСПЛ велика увага приділяється справам, пов`язаним з визначенням місця проживання дитини.
       Враховано також, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, а частиною 1 статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно наявності підстав для задоволення її заяви цих висновків не спростовують. 
       З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, - 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2019 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

               Судді:                                                 Куценко Т.Р.

                                                                        Макаров М.О.