ПОСТАНОВА
Іменем України

09 січня 2020 року 
Київ
справа №809/1489/16
адміністративне провадження №К/9901/21177/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді – Шевцової Н.  В. (судді-доповідача),
суддів – Дашутіна І. В.,  Кашпур О. В.,
за участю 
секретаря судового засідання Івашка О.  Л.
учасників справи:
позивача ОСОБА_1 
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №  809/1489/16
за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15  березня  2017  року, ухвалену в складі колегії суддів: головуючого судді Коваля  Р.  Й., суддів Гуляка  В.В., Довгополова О.М.,

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

1.          У листопаді 2016 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому, з урахуванням зави про зменшення позовних вимог, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України від 20 грудня 1991 року №  2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №  2011-ХІІ), і стягнути з в/ч НОМЕР_1 на свою користь 120  170,40  грн недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні.
2.          Позовні вимоги позивача обґрунтовано тим, що одноразова грошова допомога була виплачена йому не в повному обсязі, оскільки при розрахунку цієї допомоги не були враховані 15 років вислуги та щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 100 відсотків.
3.          Відповідач позовних вимог не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. За доводами представника відповідача на підставі пункту  38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №  260 та пункту 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15  листопада  2010  року № 595 до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова винагорода при звільненні не включається щомісячна додаткова винагорода.
4.          Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачу виплачена одноразова грошова допомога при звільненні з розрахунку 16 років, а не 31 рік, оскільки відповідача було поновлено на службі з 2000 року, а відповідно до частини другої статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в разі повторного звільнення вйськовослужбовця з військової служби така допомога виплачується за період їх служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої допомоги. 

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

5.          З серпня 1985 року ОСОБА_1 перебував на військовій службі.
6.          Наказом заступника Міністра оборони України – командувача Військово-Повітряних Сил України №  0320 від 09 серпня 2000 року (по особовому складу) капітана ОСОБА_1 , юрисконсульта військової частини НОМЕР_2 , було звільнено з військової служби у запас за пунктом 65 підпункт «В» (за станом здоров`я) Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу.
7.          Постановою Замостянського районного суду м.  Вінниці від 21 квітня 2006  року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 27  червня 2006 року, наказ Заступника Міністра оборони України – командувача Військово-Повітряних Сил України № 0320 від 09 серпня 2000  року про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за станом здоров`я визнано незаконним і поновлено позивача на військовій службі на посаді помічника командира з правової роботи.
8.          Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України за №  385 від 27  вересня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» частини сьомої (за станом здоров`я) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
9.          09 листопада 2016 року наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) за №  235 позивача виключено зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, з виплатою одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням в запас у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, що складає 57  224 грн за 16 календарних років служби.
10.          Із довідки в/ч НОМЕР_1 за №  506 від 01 липня 2016 року про грошове забезпечення ОСОБА_1 видно, що станом на липень 2016 року він отримував такі види виплат: оклад за військовим званням – 120 грн; посадовий оклад – 1030 грн; надбавку за вислугу років – 460 грн; надбавку за виконання особливо важливих завдань – 805 грн; надбавку за таємність – 103 грн; премію – 4  635 грн, а всього – 7  153 грн. Також йому виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 4291,80 грн; разом – 11  444,80 грн.

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

11.          Постановою Івано-Франківського окружного адміністративний суду від 13  грудня 2016 року позовні вимоги задоволено.
11.1.          Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні.
11.2.          Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 120  170 (сто двадцять тисяч сто сімдесят) гривень 40 копійок.
12.          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не враховано при виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні сум додаткової грошової винагороди в розмірі 4  291,80 грн.
13.          Суд першої інстанції також дійшов висновку про безпідставність використання відповідачем при розрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні вислуги років у кількості 16 років, оскільки наказ про попереднє звільнення позивача визнаний судом незаконним, отже, позивач не може вважатись таким, що повторно звільнений з військової служби.
14.          Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15  березня  2017 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.
15.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що винагорода, встановлена постановою Кабінету Міністрів України №  889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону №  2011-ХІІ, як така, що має окремий, особливий і разовий вираз виплати, отже, виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати.
16.          Спростовуючи висновок суду першої інстанції щодо безпідставного зменшення відповідачем вислуги років позивача, суд апеляційної інстанції указав, що позивач при його звільненні у 2000 році набув право на отримання одноразової грошової допомоги, отже, на підставі абзацу шостого частини другої статті 15 Закону №  2011-ХІІ одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.

ІV. Касаційне оскарження

17.          Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, яку зареєстровано 05  квітня 2017 року. 
18.          У касаційній скарзі позивач посилається на порушення апеляційним судом норм матеріального права, а саме вимог статті 15 Закону №  2011-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 січня 2000 року №  12), просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
19.          На обґрунтування вимог касаційної скарги позивач указує, що на підставі статті 15 Закону №  2011-ХІІ щомісячна додаткова грошова винагорода повинна враховуватися при здійсненні розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. Крім того, позивач зазначає, що на час його звільнення у 2000 році діяли норми постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 січня 2000 року №  12), які обмежували його право на отримання цього виду допомоги.
20.          07 квітня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження та витребувано з Івано-Франківського окружного адміністративного суду справу №  809/1489/16.
21.          20 червня 2017 року справа №  809/1489/16 надійшла до Вищого адміністративного суду України.
22.          13 лютого 2018 року справу №  809/1489/16 разом з матеріалами касаційної скарги передано до Верховного Суду. 
23.          07 жовтня 2019 року розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду – керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду №  1652/0/78  -  19 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
24.          Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 08  жовтня 2019 року визначено склад суду: головуючий суддя Шевцова  Н.  В., судді Бевзенко  В.  М., Данилевич  Н.  А.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

25.          Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі – КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
26.          За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
27.          Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
28.          Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
29.          Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).
29.1.          Частина перша статті 9. Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
29.2.          Частина друга статті 9. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
29.3.          Абзац 1 частини другої статті 15. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
29.4.          Абзац 6 частини другої статті 15. У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
30.          Постанова Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22 вересня 2010  року №889 (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).
30.1.          Підпункт 2 пункту 1 Установити щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01  вересня 2013 року – у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 січня 2014 року – у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 квітня 2014 року – у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 липня 2014 року – у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
30.2.          Відповідно до пункту 2 Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
31.          Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затверджена наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 року за N 1194/18489.
31.1.          За пунктом 5 винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням.
31.2.          Пунктом 8 установлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

VІ. Позиція Верховного Суду

32.          Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
33.          Згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
34.          Судами попередніх інстанцій установлено, що 27  вересня 2016 року позивача звільнено з військової служби у Збройних Силах України, а 09 листопада 2016 року виключено із списків особового складу частини. На момент звільнення вислуга років складала: календарна 31 рік 1 місяць, пільгова – немає. При звільненні відповідачем розраховано та виплачено позивачеві одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.
35.          Верховний Суд зазначає, що до грошового забезпечення, з якого вираховується розмір одноразової грошової допомоги, входять лише ті додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер.
36.          Приписами пункту 2 Постанови № 889 визначено, що щомісячна додаткова грошової винагороди, її граничні розміри, порядок та умови виплати визначаються у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
37.          Верховний Суд наголошує на тому, що виходячи із приписів пункту 2 Постанови № 889 щомісячна додаткова грошова винагорода має тимчасовий характер, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому правильними є висновки суду апеляційної інстанції, що вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.
38.          Позиція аналогічного змісту наведена у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2014 року в справі №  21-473а14, від 03 березня 2015 року в справі №  21-32а15, постанові Верховного Суду від 29 серпня 2019 року №  820/375/18 та Верховний Суд не вбачає підстав відступати від неї.
39.          За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що щомісячна додаткова грошова винагорода має тимчасовий характер, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не включається до складу грошового забезпечення.
40.          При цьому Верховний Суд вважає безпідставними доводи щодо того, що на час звільнення позивача у 2000 році діяли норми постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 січня 2000 року №  12), які обмежували його право на отримання цього виду допомоги, оскільки за цією постановою позивач все одно набув права на отримання такої допомоги.
41.          Решта доводів касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в рішенні суду апеляційної інстанції.
42.          Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
43.          За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевірив обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у ньому повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

VІІ. Судові витрати

44.          З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями  341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.          Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017  року в справі №  809/1489/16 залишити без змін.

3.          Судові витрати розподілу не підлягають.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                      Н.В.  Шевцова

Судді:                                                                                           І.В. Дашутін

О.В. Кашпур

Повний текст постанови складено 10 січня 2020 року.