Ухвала
Іменем України
      
07 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 462/4709/13-ц
провадження № 61-2154ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа № 462/4709/13-ц, виданого Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1  на користь Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Платинум Банк» заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що оригінал його втрачено, та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» задоволено. Поновлено строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 462/4709/13-ц, виданого Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Платинум Банк» заборгованості за кредитним договором від 31 липня 2008 року у розмірі 712 428,08 грн та судового збору у розмірі 739,82 грн. Видано дублікат вказаного виконавчого листа.
Постановою Львівського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущений стягувачем з поважних та із незалежних від нього обставин, тому поновив цей строк та видав дублікат виконавчого листа, встановивши, що його оригінал був втрачений.
У січні 2020 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням судами норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» у задоволенні заяви.
ОСОБА_1 посилається на те, що строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа не переривався та закінчився 24 листопада 2018 року. На момент придбання ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» права вимоги до боржника (03 серпня 2018 року) виконавчий лист був чинним та підлягав примусовому виконанню, проте суд першої інстанції без дослідження поважності причин пропуску строку подання ним заяви в порушення норм законодавства видав дублікат виконавчого листа та поновив строк для пред`явлення його до виконання. Суди попередніх інстанцій визнали як поважну причину пропуску цього строку твердження заявника про те, що він змінив стягувача у виконавчому провадженні 20 лютого 2019 року, і дізнався, що виконавчий лист втрачений, лише у квітні 2019 року. Однак судами не враховано, що ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» придбало право вимоги до боржника 03 серпня 2018 року, а до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження звернулося 14 січня 2019 року, тобто більше ніж через п`ять місяців, внаслідок чого і закінчився строк пред`явлення виконавчого листа до виконання. Судами попередніх інстанцій не вказано, які поважні причини перешкоджали заявнику протягом п`яти місяців звернутися до суду із заявою. Не спростовано і те, що заявник міг дізнатися з Автоматизованої системи виконавчого провадження чи є відкрите виконавче провадження щодо боржника. Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та з підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності. В оскаржуваних судових рішеннях не вказано жодних особливих чи непереборних обставин, котрі б перешкоджали заявнику вчасно звернутися до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа під час дії строку для пред`явлення його до виконання.
У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року та постанови Львівського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконанняслід відмовити з таких підстав.
Відповідно до пункту 24 частини першої статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущенного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Ухвала суду першої інстанції пропоновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, яка переглянута апеляційним судом, відсутня в переліку ухвал, які відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України можуть бути оскаржені у касаційному порядку. 
У відповідності до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки ухвала Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року та постанова Львівського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року в частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконанняне підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі в цій частині слід відмовити на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
Водночас у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 ,на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року в частині задоволення вимоги про видачу дубліката виконавчого листа необхідно відмовити з таких підстав.
За правилами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У відповідності до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
З матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень в частині задоволення вимог про видачу дубліката виконавчого листа вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 лютого 2014 року позов ПАТ «Платинум Банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Платинум Банк» заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 3 312 790,57 грн.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21 березня 2014 року заочне рішення від 10 лютого 2014 року скасовано, справу призначено до розгляду.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 липня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Платинум Банк» заборгованість за договором про іпотечний кредит в розмірі 712 428,08 грн та судовий збір. Рішення суду набрало законної сили, в апеляційному порядку не оскаржувалось.
На підставі вказаного рішення 14 квітня 2015 року судом видано виконавчий лист, який пред`явлено до примусового виконання 19 травня 2015 року та за яким відкрито виконавче провадження (постанова від 21 травня 2015 року ВП № 47599791).
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2019 року замінено стягувача у цьому виконавчому провадженні з ПАТ «Платинум Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції». 
Листом від 04 квітня 2019 року державний виконавець повідомив ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції», що 24 листопада 2015 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та повторно виконавчий лист до виконання не пред`являвся.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У відповідності до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
За змістом даної правової норми єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
В той же час, обов'язковою умовою видачі дубліката виконавчого документає звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред'явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.
У постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.
Враховуючи те, що судами встановлено, що виконавчий лист у даній справі був втрачений, та строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання поновлений, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа є правильним.
Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення вимоги про видачу дубліката виконавчого листа є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм права, підстави для їх скасування відсутні. 
Керуючись пунктами 1, 5 частини другої, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                         В. О. Кузнєцов
 
                                                                                                                   В. С. Жданова 
 
                                                                                                                    В. М. Ігнатенко